ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року 
м. Київ

cправа №  916/3532/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                                                  Уркевич В. Ю.- головуючий, Мачульський Г. М., Могил С. К.
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 (головуючий суддя Мишкіна М. А., судді Аленін О. Ю., Лавриненко Л. В.) і ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 (головуючий суддя Бездоля Ю. С.,        судді Шаратов Ю. А., Гут С. Ф.) у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства «Одестеплокомуненерго»
до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Одеська міська рада
про визнання права власності.
СУТЬ СПОРУ
1.          Приватне акціонерне товариство «Одестеплокомуненерго» (далі - ПрАТ «Одестеплокомуненерго») звернулося до господарського суду з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (далі - КП «ТМО») про визнання права власності.
2.          ПрАТ «Одестеплокомуненерго» подало до місцевого господарського суду заяву про застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони використання майна.
3.          Ухвалою суду першої інстанції заява про забезпечення позову задоволена частково. Постановою суду апеляційної інстанції ухвала суду першої інстанції змінена шляхом викладення її резолютивної частини в новій редакцій.
4.          Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції,          КП «ТМО» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
5.          Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з такого.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
6.          У листопаді 2019 року ПрАТ «Одестеплокомуненерго» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до КП «ТМО» про визнання права власності на ТП 4254, підстанцію трансформаторну комплексну типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ (далі - трансформаторна підстанція).
7.          На обґрунтування позовних вимог позивач посилався те, що КП «ТМО» безпідставно та всупереч вимогам діючого законодавства України використовує у своїй господарській діяльності трансформаторну підстанцію та обліковує її як своє майно, тим самим не визнаючи права власності ПрАТ «Одестеплокомуненерго» на зазначене майно.
8.          Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2019 відкрито провадження у справі № 916/3532/19.
9.          У вересні 2021 року ПрАТ «Одестеплокомуненерго» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про застосування заходів забезпечення позову, в якій просило вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо переобладнання, демонтажу, знесення, поліпшення, модернізації, заміни складових елементів або будь-які інші аналогічні дії щодо зміни складу трансформаторної підстанції інв. № 4254, інв. № КП «ТМО» 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27, окрім поточного та аварійного ремонту.
10.          У вказаній заяві ПрАТ «Одестеплокомуненерго» зазначає, що 18.06.2021 в межах комплексної судової експертизи, що проводиться в даній справі, відбувся огляд трансформаторної підстанції, розташованої в складі об`єкта незавершеного будівництва «Цех емальованих труб» ПрАТ «Одестеплокомуненерго» за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27-Г (далі - об`єкт незавершеного будівництва). Під час відповідного огляду представником                                          ПрАТ «Одестеплокомуненерго» було виявлено факт демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення з території об`єкта незавершеного будівництва відповідного обладнання. На підтвердження зазначених обставин ПрАТ «Одестеплокомуненерго» надано фото- та відеоматеріали.
11.          У зв`язку з цим, ПрАТ «Одестеплокомуненерго» обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову тим, що на поточний момент здійснюється фактичне знищення майна, право власності на яке позивач просить визнати в даній справі.
12.          У випадку незастосування заходів забезпечення позову, на думку                                                    ПрАТ «Одестеплокомуненерго», існує обґрунтований ризик безповоротної втрати майна, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а також спричинить істотне порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
13.          ПрАТ «Одестеплокомуненерго» також зазначає, що характер та обсяг заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, відповідають вимогам забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
14.          Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 заяву                                                ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та/або знесення, та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27, або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції. В іншій частині заяви відмовлено.
15.          Ухвала суду першої інстанції з посиланням на норми статей 136, 137, 139, 140 Господарського процесуального кодексу України мотивована наступним:
-          предметом спору у даній справі є визначення наявності або відсутності у позивача речових прав на спірне майно - трансформаторну підстанцію;
-          з наданих позивачем фотоматеріалів та відеозапису огляду трансформаторної підстанції від 13.06.2018 та 18.11.2021 під час проведення експертизи вбачається факт демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення з території об`єкту незавершеного будівництва відповідного обладнання;
-          з наданих позивачем доказів вбачається, що на даний час вчинено дії, які можуть свідчити про демонтаж частини трансформаторної підстанції та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції, та/або обладнання трансформаторної підстанції, з огляду на що, виходячи з характеру спірних правовідносин та маючи на меті реальне виконання майбутнього рішення суду, господарський суд вважає частково доведеними обставини ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів, про які просить позивач;
-          ураховуючи співвідношення можливих негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та вжиття судом заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;
-          беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства, зокрема, право на судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи той факт, що заявником належним чином обґрунтовано та доведено наявність обставин, з якими господарське процесуальне законодавство пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд визнав за необхідне частково задовольнити заяву ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову шляхом вжиття відповідних заходів забезпечення позову.
16.          Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 апеляційна скарга КП «ТМО», в якій скаржник просив скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову, залишена без задоволення. Ухвала Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 змінена шляхом викладення пункту другого її резолютивної частини в наступній редакції: « 2. Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та/або знесення, та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. № КП «ТМО» 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27, або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції, окрім поточного та аварійного ремонту.» В іншій частині ухвали залишено без змін.
17.          Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що відповідачем не спростовано із наданням належних та допустимих доказів аргументів, викладених позивачем в якості підстав для забезпечення позову, зокрема щодо демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення частини обладнання, тому суд апеляційної інстанції згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що обставина демонтажу частини трансформаторної підстанції є доведеною позивачем.
18.          Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що вважає обґрунтованим застосування судом першої інстанції таких заходів забезпечення позову як заборона будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та/або знесення, та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції, або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції, оскільки вони відповідають вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності, а застосування таких заходів відповідає встановленим обставинам справи та не порушує балансу інтересів сторін.
19.          У той же час, зважаючи на те, що, як вказує відповідач та не заперечує позивач, трансформаторна підстанція забезпечує електричною енергією адміністративний корпус, диспетчерську, будівлі ремонтно-механічного цеху, гараж КП «ТМО», що перебувають за адресою:  м. Одеса, вул. Варненська, 27, з метою уникнення у разі виникнення аварійної ситуації відсутності можливості її усунення, для забезпечення збалансованості інтересів сторін колегія суддів суду апеляційної інстанції вирішила викласти пункту другий резолютивної частини ухвали суду першої інстанцій в іншій редакції, що відповідає змісту вимог заяви позивача, та надала можливість здійснювати поточний та аварійний ремонт трансформаторної підстанції.
20.          На думку суду апеляційної інстанції, вжиття вказаних заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмета спору, оскільки вказані заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача на час розгляду справи, наслідком якого можуть стати висновки про задоволення позовних вимог, а звідси буде виправданим призупинення можливості вчиняти дії щодо майна, що є предметом спору та щодо якого вчиняються певні дії.
21.          Доводи скаржника, які зводяться до заперечення наявності у позивача права власності на трансформаторну підстанцію, колегія суддів суду апеляційної інстанції відхилила, оскільки при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не вирішує спір по суті, тоді як питання наявності чи відсутності у позивача права власності на трансформаторну підстанцію є предметом спору у справі та має бути вирішено при розгляді справи по суті.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
22.          У грудні 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга КП «ТМО», в якій скаржник просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного суду від 30.11.2021 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи касаційної скарги та заперечень на неї
23.          На обґрунтування підстав касаційного оскарження КП «ТМО» посилається на те, що судові рішення судів попередньої інстанції прийняті без з`ясування обставин, що мають значення для справи, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суди першої та апеляційної інстанцій визнали встановленими, невідповідності висновків, викладених в судових рішеннях судів попередніх інстанцій, фактичним обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права, а застосована оскаржуваними судовими рішеннями заборона порушує права та законні інтереси КП «ТМО» та її засновника - Одеської міської ради (далі - Одеська міськрада) щодо володіння, користування та експлуатації трансформаторної підстанції та її складовими елементами, оскільки заборона не лише позбавляє відповідача на час вирішення спору використовувати трансформаторну підстанцію та її складові елементи, а й здійснювати її поліпшення (модернізацію) виходячи із нагальних потреб комунального підприємства, що перешкоджає здійсненню ним діяльності по виробництву, постачанню теплової енергії.
24.          КП «ТМО» також стверджує, що неможливо точно визначити чи є трансформаторна підстанція, яка перебуває в користуванні КП «ТМО» на праві господарського відання, тією самою трансформаторною підстанцією, на яку ПрАТ «Одестеплокомуненерго» намагається визнати право власності.
25.          Скаржник в касаційній скарзі додатково зазначає, що судами попередніх інстанцій не було наведено мотивів щодо адекватності заходів забезпечення позову з огляду на можливість повного припинення господарської діяльності КП «ТМО» та створення оспорюваним забезпеченням позову перешкод у діяльності КП «ТМО» через блокування проведення регламентних робіт на об`єкті підвищеної небезпеки.
26.          КП «ТМО» вважає, що в оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій в достатній мірі не викладено мотивів, на яких вони базуються.
27.          У касаційній скарзі скаржник також стверджує, що висновки судів попередніх інстанцій протилежні висновкам у справі № 916/149/21, в якій, на думку КП «ТМО», судами розглядалася аналогічна заява про забезпечення позову.
28.          Крім того КП «ТМО» зазначає, що судами попередніх інстанцій ухвалено судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.06.2016 у справі № 916/10/18, від 30.01.2020 у справі № 646/6461/17 та від 21.04.2021 у справі № 372/333/20.
29.          Одеська міськрада подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу задовольнити у повному обсязі, судові рішення судів попередні інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову.
30.          Справа розглядається судом касаційної інстанції у розумний строк з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
31.          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32.          Згідно з абзацом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
33.          Верховний Суд дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
34.          Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
35.          За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
36.          Позов, зокрема, забезпечується в тому числі забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
37.          При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
38.          Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
39.          Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
40.          За частиною одинадцятою статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
41.          Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
42.          Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).
43.          За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
44.          Водночас адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
45.          Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зменшення його вартості.
46.          Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі № 908/1487/21 (908/1624/21).
47.          При цьому умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача чи третіх осіб, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
48.          Отже, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
49.          При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
50.          Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
51.          Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/19, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19, від 20.07.2020 у справі                    № 914/2157/19).
52.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) також викладено правовий висновок про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
53.          Суди попередніх інстанцій встановили, що предметом позову у даній справі                           (№ 916/3532/19) є вимога про визнання за ПрАТ «Одестеплокомуненерго» права власності на трансформаторну підстанцію, яка є предметом спору.
54.          ПрАТ «Одестпелокомуненерго» стверджує, що трансформаторна підстанція належить йому на праві власності і таке право підтверджується договором від 08.12.1999 та актом приймання-передачі від 18.01.2000.
55.          Натомість, КП «ТМО» та Одеська міскрада право власності ПрАТ «Одестеплокомуненерго» на трансформаторну підстанцію заперечують з підстав відсутності доказів на підтвердження факту набуття останнім такого права, зазначаючи, що трансформаторна підстанція належить на праві власності територіальній громаді міста Одеса в особі Одеської міськради та перебуває на балансі останньої.
56.          Отже ПрАТ «Одестеплокомуненерго» та КП «ТМО» існує спір про право на трансформаторну підстанцію.
57.          Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що в заяві про забезпечення позову                ПрАТ «Одестеплокомуненерго» вказувало, що під час огляду трансформаторної підстанції його представником було виявлено факт демонтажу частини трансформаторної підстанції. 
58.          Позивач обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову тим, що на момент подання вказаної заяви здійснюється фактичне знищення майна, право власності на яке намагається визнати позивач в даній господарській справі; у випадку незастосування заходів із забезпечення позову існує обґрунтований ризик безповоротної втрати зазначеного майна, що  в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а також спричинить істотне порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
59.          В оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій зазначили, що на підтвердження своїх доводів ПрАТ «Одестеплокомуненерго» надано фотознімки обладнання трансформаторної підстанції, а також компакт диск з фотоматеріалами та відеозаписами огляду трансформаторної підстанції, достовірність яких в розумінні статті 78 Господарського процесуального кодексу України КП «ТМО» не спростована.
60.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з наданих фотоматеріалів та відеозаписів огляду трансформаторної підстанції вбачається факт демонтажу частини трансформаторної підстанції.
61.          Натомість КП «ТМО» вказаного не спростовує, а заперечує не самі обставини, з яким пов`язується необхідність застосування заходів забезпечення позову, а оцінку доказів, наданих позивачем на їх підтвердження.
62.          Наведеним підтверджується висновок судів попередніх інстанцій про те, що з огляду на пов`язаність предмета позову із заходами його забезпечення, і враховуючи доводи, викладені      ПрАТ «Одестеплокомуненерго», а також попередні дії щодо демонтажу частини обладнання трансформаторної підстанції, ПрАТ «Одестеплокомуненерго» доведено можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення.
63.          Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про застосування заходів забезпечення позову щодо трансформаторної підстанції, невжиття яких може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.
64.          Звідси суд касаційної інстанції відхиляє доводи КП «ТМО», викладені в касаційній скарзі, про невідповідності висновків, викладених в судових рішеннях судів попередніх інстанцій, фактичним обставинам справ, а також про те, що судами попередніх інстанцій в достатній мірі не викладено мотивів, на яких оскаржувані судові рішення базуються.
65.          До того ж встановлення заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу та/або знесення, та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції не спричинить шкоди та збитків КП «ТМО», не позбавить останнього можливості використовувати трансформаторну підстанцію та її складові елементи, а лише тимчасово обмежить право вносити будь-які зміни до трансформаторної підстанції, що призведуть до демонтажу, знесення або знищення її складових елементів. Скаржником не доведено протилежного.
66.          Окрім того, колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з твердженням КП «ТМО» про створення оспорюваним забезпеченням позову перешкод у діяльності КП «ТМО» через блокування проведення регламентних робіт на об`єкті підвищеної небезпеки і здійснення поліпшення (модернізації) трансформаторної підстанції, виходячи із нагальних потреб комунального підприємства.
67.          Так, зважаючи на те, що, як вказує КП «ТМО» та не заперечує ПрАТ «Одестеплокомуненерго», трансформаторна підстанція забезпечує електричною енергією адміністративний корпус, диспетчерську, будівлі ремонтно-механічного цеху, гараж КП «ТМО», з метою уникнення у разі виникнення аварійної ситуації відсутності можливості її усунення, для забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові змінив пункт другий резолютивної ухвали суду першої інстанції та надав можливість вчиняти дії щодо поточного та аварійного ремонтів трансформаторної підстанції.
68.          Таким чином, вжиті судами попередніх інстанцій заходи забезпечення позову не позбавляють КП «ТМО» а ні можливості використовувати трансформаторну підстанцію, а ні можливості проводити відповідний ремонт з метою її належного функціонування.
69.          Будь-яких доказів на підтвердження того, що вжиті заходи забезпечення позову у справі                       № 916/3532/19 перешкоджають нормальній господарській діяльності КП «ТМО» під час розгляду заяви ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову, КП «ТМО» надано не було.
70.          КП «ТМО» в касаційній скарзі також стверджує, що неможливо точно визначити чи є трансформаторна підстанція, яка перебуває в користуванні КП «ТМО» на праві господарського відання, тією самою трансформаторною підстанцією, на яку ПрАТ «Одестеплокомуненерго» намагається визнати право власності.
71.          Тобто КП «ТМО» в касаційній скарзі викладає заперечення щодо суті позовних вимог, однак під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
72.          Скаржник також стверджує, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі протилежні висновкам у справі № 916/149/21, в якій, на думку КП «ТМО» розглядалася аналогічна заява про забезпечення позову.
73.          Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з цими доводами касаційної скарги з огляду на таке.
74.          У справі № 916/149/21 заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міськради до Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф 777» про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів і припинення права власності на об`єкти нерухомого майна.
75.          При цьому у справі № 916/149/21 КП «ТМО» та ПрАТ «Одестеплокомуненерго» участі не беруть.
76.          Разом з позовною заявою у вказаній справі № 916/149/21 прокурор подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на спірні об`єкти нерухомого майна. В задоволенні даної заяви господарським судом було відмовлено.
77.          Таким чином, у справах № 916/149/21 та № 916/3532/19 є різними фактичні обставини справи, предмет та підстави позову і заходи забезпечення позову, про застосування яких просили позивачі, а отже посилання скаржника не те, що в іншій справі розглядалася заява про забезпечення позову і господарський суд дійшов іншого висновку, не може бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.
78.          Більше того, обґрунтування кожної заяви про забезпечення позову може суттєво відрізнятися, а суд вживає заходи забезпечення позову (або відмовляє в них), виходячи з обґрунтованості доводів заявника з урахуванням обставин справи.
79.          КП «ТМО» в касаційній скарзі додатково зазначає, що судами попередніх інстанцій ухвалено судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.06.2016 у справі                     № 916/10/18, від 30.01.2020 у справі  № 646/6461/17 та від 21.04.2021 у справі № 372/333/20, з приводу чого колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.
80.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
81.          На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним та об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження                           № 14-166цс20).
82.          КП «ТМО» в касаційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду від 14.06.2016 у справі № 916/10/18.
83.          Однак у справі № 916/10/18 Верховний Суд ухвалив постанову від 14.06.2018, а не від 14.06.2016 як помилково зазначає КП «ТМО».
84.          Так, у справі № 916/10/18 Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) звернувся з позовом про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення.
85.          Після подання позовної заяви, ФДМУ подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку. Суди першої та апеляційної інстанцій вказану заяву задовольнили, однак суд касаційної інстанції вказані судові рішення скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив в задоволенні заяви.
86.          Суд касаційної інстанції у згаданій справі № 916/10/18 зазначив, що задовольняючи заяву позивача про накладення арешту на вказану земельну ділянку, суд першої інстанції з порушенням процесуальних норм статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України не встановив зв`язку між вказаним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги у даній справі, не зазначив, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову у даній справі та ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття такого заходу, а тому ухвалив незаконне рішення (яке неправомірно підтримано апеляційним судом) та безпідставно задовольнив заяву позивача про застосування заходу до забезпечення позову у цьому спорі шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку, а застосований захід забезпечення позову у даній справі не є співвідносним та адекватним із заявленими позивачем позовними вимогами. Саме на цей правовий висновок посилається КП «ТМО» у касаційній скарзі у цій справі № 916/3532/19, судові рішення в якій переглядаються в касаційному порядку.
87.          При цьому Верховний Суд у своїй постанові вказав, що зі змісту пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
88.          Тобто у вказаній постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18 суд касаційної інстанції дослідив можливість застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт майна за позовом, що має немайнових характер, а саме не містить вимоги про визнання права власності на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
89.          Таким чином, справи № 916/10/18 та № 916/3532/19 не є подібними, оскільки в даних справах різні підстави забезпечення позову. Так у справі № 916/10/18 позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, натомість у справі № 916/3532/19 судами розглядається позов майнового характеру про визнання права власності на майно.
90.          У справі № 646/6461/17 фізична особа звернулася з позовом до приватної фірми та інших фізичних осіб з позовом про солідарне стягнення боргу та процентів за боргом. Позивач у цій справі подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що належить одному з відповідачів.
91.          Суд першої інстанції вказану заяву задовольнив, однак апеляційний суд постановою, яку залишив без змін суд касаційної інстанцій, ухвалу суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким повністю відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 646/6461/17.
92.          Суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку про необхідність скасування ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову у справі № 646/6461/17, оскільки вказаною ухвалою унеможливлено виконання рішення суду в іншій справі про звернення стягнення на нерухоме майно, відносно якого вжиті заходи забезпечення позову.
93.          У справі № 372/333/20 предметом позову є вимога про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок, розташований на ній.
94.          Позивач у справі № 372/333/20 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на вказані земельну ділянку та житловий будинок. Ухвалою суду першої інстанції в задоволенні заяви відмовлено, однак постановою суду апеляційної інстанції заяву задоволено, накладено арешт на нерухоме майно.
95.          Суд касаційної інстанцій судові рішення судів попередніх інстанцій скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі            № 372/333/20 з інших мотивів, оскільки нерухоме майно, на яке було накладено арешт, відповідачу не належить, а власник майна не є учасником даного судового процесу.
96.          Натомість у справі № 916/3532/19 судами першої та апеляційної інстанцій розглядалася заява про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу, та/або знесення, та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції, тобто питання вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна судами не розглядалося.
97.          Тобто у справах № 646/6461/17, № 372/333/20 та у справі № 916/3532/19 господарськими судами розглядалися різні за змістом заяви про забезпечення позову, заявлені за різних фактичних обставин справи, підстав та предмета позову.
98.          Зважаючи на наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій надали належну оцінку обґрунтованості доводів ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про ймовірність істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, встановили безпосередній зв`язок між вжитими судами попередніх інстанцій заходами забезпечення позову та предметом позову, і не порушили положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.
99.          Вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
100.          Разом з тим колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що судом апеляційної інстанції помилково залишено апеляційну скаргу КП «ТМО» без задоволення з одночасною зміною резолютивної частини ухвали суду першої інстанції у справі № 916/3532/19, оскільки змінюючи судове рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд мав частково задовольнити апеляційну скаргу КП «ТМО». Проте це не вплинуло на правильність оскаржуваної постанови.
101.          Звідси касаційна скарга КП «ТМО» є необґрунтованою, правові підстави для скасування постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та ухвали Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 відсутні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
102.          За змістом частин першої, третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
103.          Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
104.          Зважаючи на викладене, касаційну скаргу КП «ТМО» необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
105.          З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги КП «ТМО» без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1.          Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» залишити без задоволення.
2.          Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 у справі № 916/3532/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                       В. Ю. Уркевич
Судді:                                                                                                Г. М. Мачульський
                                                                                          С. К. Могил