ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 серпня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/418/20
провадження № 22-ц/4809/15/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Іванової Л.А.від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -  

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20.07.2019 ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 по вул.Гоголя у м.Кропивницький, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого йому було завдано матеріальних збитків на суму 26 710 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, складеного 11.10.2019 року, а також ним було сплачено 2 000 грн за складання зазначеного звіту. 
Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.08.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 
Зазначив, що після настання страхового випадку він звернувся до відповідача Української транспортної страхової компанії, повідомив про страховий випадок та максимально надав відомості про обставини настання страхового випадку, при цьому страховою компанією проводилися дії, спрямовані на умисне заниження розміру понесеної ним шкоди, та в подальшому йому взагалі було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.
Також вказав, що крім матеріальної шкоди, йому також спричинена і моральна шкода, яка полягає у завданні йому (позивачу) негативних наслідків внаслідок ДТП, душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав внаслідок пошкодження свого майна, неможливість використання в інтересах сім`ї транспортного засобу.
Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10 000 грн. моральної шкоди; стягнути з Української транспортної страхової компанії на його користь 26 710 грн. у відшкодування матеріальних збитків; 2 000 грн. відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків, а також в порядку вирішення питання про розподіл судових витрат, просив стягнути сплачений ним судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 20 368 грн. 28 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Додатковим рішенням від 06 квітня 2021 року доповнено резолютивну частину повного судового рішення від 22 жовтня 2020 року у цивільній справі №405/418/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки останнім абзацом про відмову у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись з рішенням суду в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви було долучено договір про надання правової допомоги від 16.01.2020 року, укладеного між адвокатом Швець Р.Ю. та ОСОБА_1 , відповідно до якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу у справі про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 20.07.2019 року о 05 год. 04 хв. за участю автомобіля Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 . 
Згідно з п.п. 5.1., 5.2. цього Договору за правову допомогу Клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 10 000 грн. На визначення розміру гонорару Адвоката впливає, зокрема, обсяг правової допомоги.
На підтвердження оплати послуг адвоката, ОСОБА_1 надано суду розрахункову квитанцію серії ЛВАК № 154231 від 21.10.2020 року про сплату ОСОБА_3 , 10 000 грн за договором про надання правової допомоги від 16.01.2020.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).
Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 16.01.2020 та квитанцію про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Проте позивачем не надано суду розрахунків витрат, опис послуг з кількістю витраченого адвокатом часу або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу, у зв`язку з недоведеністю розміру понесених витрат.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.08.2022.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М.Дьомич