Постанова 
Іменем України                                  
 
25 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 354/611/15-ц
 
провадження № 61-2721св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство»,
відповідачі: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковель»,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року у складі судді Ваврійчук Т. Л. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року у складі колегії суддів:                      Пнівчук О. В.,  Девляшевського В. А., Томин О. О.

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» (далі -                                 ДП «Ворохтянське лісове господарство»), звернувся до суду з позовом до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» (далі - ТОВ «Буковель»), третя особа -  ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 091906                                     від 17 листопада 2003 року площею 0,2500 га, кадастровий номер 2611092001220020092 та зобов`язання повернути вказану земельну ділянку із чужого незаконного володіння у державну власність в особі                                         ДП «Ворохтянське лісове господарство».
При цьому, посилався на те, що ДП «Ворохтянське лісове господарство» та Державне агентство лісових ресурсів України належно не захищають права держави, не звертаються до суду з позовом самостійно, незважаючи на те, що спірна земельна ділянка, на думку прокурора, були передані в приватну власність незаконно.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області                             від 15 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою                            Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року, позов першого заступника прокурора Івано-Франківської області, в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України,                           ДП «Ворохтянське лісове господарство», залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що              ДП «Ворохтянське лісове господарство» є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, яка дозволяє самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів в суді, і прокурором не надано доказів, що вказане державне підприємство у спірних правовідносинах наділено функціями уповноваженого державного органу, звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі даного державного підприємства відбулось із порушенням вимог абзацу 3 частини третьої    статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Позов в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України подано з порушенням вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» за відсутності підстав для представництва інтересів держави в суді, оскільки перед зверненням до суду прокурором не направлено агентству як компетентному органу держави повідомлення про виявлені ним порушення інтересів держави.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2022 року до Верховного Суду,                   заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на розгляд суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про необґрунтованість звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Ворохтянське лісове господарство». Суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та залишили позов без розгляду на підставі                             пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України. Вважає, що заступником прокурора Івано-Франківської області було підтверджено підстави для представництва інтересів Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Ворохтянське лісове господарство» в суді
Вказує, що Державне агентство лісових ресурсів України було обізнано з незаконною передачею земельної ділянки в приватну власність, проте інтереси держави не захищало, тому позов прокурора був обґрунтований. Крім того, суди не врахували, що Державне агентство лісових ресурсів України в ході розгляді справи підтримало позов прокурора та повідомило суд про неможливість захищати інтереси держави самостійно.
Також, вважає, що оскільки на ДП «Ворохтянське лісове господарство» покладено здійснення функцій державної лісової охорони, то прокурор має право звернутися до суду з позовом в інтересах такого підприємства.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У травні 2022 року ТОВ «Буковель» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу прокурора, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
22 квітня 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
 
Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
 
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.
 
Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.
 
З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.
 
Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
 
Залишаючи без розгляду позов прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що прокурор в порушення вимог абзацу 3 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не звернувся до агентства до пред`явлення позову, а, отже, не довів обґрунтованості звернення з цим позовом саме прокурором.
 
Верховний Суд не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій.
 
Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України прокурор зазначав, що воно знає про порушення інтересів держави незаконною передачею у приватну власність землі, проте не проводить належного реагування на захист держави.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
 
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України. 
 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
 
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не                      є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18                                         (№ 12-194гс19), який апеляційний суд правильно застосував.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Суди попередніх інстанції не надали належної правої оцінки та не врахували той факт, що з огляду на електронний лист Державного агентства лісових ресурсів України у відповідь на лист Івано-Франківської обласної прокуратури від 29 вересня 2021 року, при надходженні від органів прокуратури, в тому числі Івано-Франківської обласної прокуратури, повідомлень щодо звернення у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» до судів із позовами в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України до фізичних та юридичних осіб про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок лісового фонду у державну власність, Державне агентство лісових ресурсів України завжди їх підтримувало у зв`язку з неможливістю подання таких позовів самостійно з об`єктивних причин. Відповідно до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року № 1000/5, листування Державного агентства лісових ресурсів України за 2014-2015 роки з порушених в листі питань знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Державне агентство лісових ресурсів України не заперечує щодо представництва Івано-Франківською обласною прокуратурою інтересів держави із вказаних у листі питань (том 3, а. с. 133-134).
 
Тобто, Державне агентство лісових ресурсів України підтвердило, що воно не вчиняло та не має наміру вчиняти дій щодо захисту інтересів держави в спірних та побідних до них правовідносинах, а також не заперечує проти представництва прокурором інтересів держави в них, тому висновки судів попередніх інстанції про неналежне обґрунтування прокурором підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, є необґрунтованими.
 
Верховний Суд вважає правильними доводи прокурора щодо наявності у нього права на звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, оскільки ним у тексті позовної заяви обґрунтовано, на його думку, підстави для представництва інтересів держави, а також у чому полягає їх порушення.
 
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги прокурора в частині залишення позовної заяви в інтересах держави в особі                                      ДП «Ворохтянське лісове господарство».
 
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом у цій справі, Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
 
Оскільки крім Державного агентства лісових ресурсів України прокурор звернувся до суду з позов в інтересах держави також і в особі                                       державного підприємства, що не допускається згідно з наведеною нормою права, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».
 
Вказані висновки також узгоджуються з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи                            у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,     що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задовольнити частково.
 
Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області                                   від 15 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року в частині залишення без розгляду позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України скасувати. Справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
В іншій частині ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк