ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року 
м. Київ

справа № 524/1824/18
адміністративне провадження № К/9901/16171/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Чумаченко Т.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 грудня 2018 року (суддя Кривич Ж.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (головуючий суддя Григоров А.М., судді: Шевцова Н.В., Подобайло З.Г.) у справі №524/1824/18 за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській  області Дубинки Олега Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови Серії АА №192182 про накладення адміністративного стягнення від 27 листопада 2015 року,  
ВСТАНОВИВ:
22.03.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до заступника начальника Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській  області Дубинки Олега Миколайовича (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Серії АА №192182 про накладення адміністративного стягнення від 27 листопада 2015 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 7 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з повідомленням (викликом)  сторін 18 травня 2018 на 14.30 год.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року, позовну заяву залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Не погодившись з судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, позивач звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке полягає у тому, що судами не враховано поважність пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом у зв`язку з не прийняттям і не направленням податковим органом позивачу рішення про розгляд його повторної скарги по формі, встановленої додатком 5 до Інструкції з оформлення органами державної податкової служби матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 28 жовтня 2009 року №585, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2009 року за № 1262/17278 (далі - Інструкція №585). 
Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає її розгляду. 
Верховний Суд, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких мотивів.
Спірним питанням є правомірність залишення без розгляду позовної заяви позивача з підстав визнання неповажними причини пропуску строку звернення до суду, що регулюється положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. 
Статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено строк, протягом якого встановлена можливість оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом.
За приписами частини 4 статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина 3 статті 3 КАС України).
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Аналогічні положення містяться в статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року), якою встановлені строки, в межах яких може бути поданий позов до суду. Положеннями цієї норми визначені як строки звернення, а також строк, який визначається положеннями інших законів.
За загальним правилом, цей строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи починає обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Залишаючи без розгляду позовну заяву позивача, суди виходили з того, що позивач, не отримавши відповіді суб`єкта владних повноважень на свою повторну скаргу від 1 травня 2016 року, мала звернутись в суд з позовом не пізніше 11 серпня 2016 року з огляду на приписи частини 4 статті 122 КАС України. Також, судами враховано і тривалість проміжку часу після спливу строку звернення до суду.
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 27 листопада 2015 року заступник начальника Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області постановою Серії АА № 192182 притягнув позивача, як керівника ПП "Редакція "Програма плюс", ТОВ "Телебудмонтаж", ТОВ "Яхтклуб "Посейдон", до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2550 грн за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску. Оскаржувана постанова отримана позивачем у Автозаводському Відділі державної виконавчої служби м. Кременчука 12 березня 2016 року. Зазначену постанову позивач оскаржила до Головного управління ДФС у Полтавській області 21 березня 2016 року. Скаргу позивача було залишено без розгляду через пропуск строку оскарження постанови.
Позивач 5 травня 2016 року отримала відповідь від Головного управління ДФС у Полтавській області про залишення її скарги без розгляду через пропуск строку на оскарження постанови та 11 травня 2016 року повторно оскаржила постанову до ДФС України.
Позивач наголошує на тому, що підставою для поновлення строку звернення до суду є та обставина, що позивач особисто Постанову №192182 не отримувала, скористалася можливістю досудового порядку вирішення спору і після отримання 4 травня 2016 року листа від Головного управління ДФС у Полтавській області «Про залишення заяви без розгляду» від 30 березня 2016 року №306/М/16-31-10-04-11 звернулася  11 травня 2016 року з повторною скаргою на постанову №192182 до ДФС України, але від ДФС України рішення про розгляд повторної скарги по формі, встановленій додатком 5 до Інструкції №585, на адресу позивача не надходило.
Судовими інстанціями установлено, що питання поновлення строку на звернення з позовною заявою про    визнання протиправною та скасування постанови Серії АА №192182 про накладення адміністративного стягнення від 27 листопада 2015 року    вже вирішувалось Автозаводським районним судом м. Кременчука та Харківським апеляційним адміністративним судом в справі № 524/4044/18.
Згідно матеріалів справи, 24 травня 2017 року позивач звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27 листопада 2015 року серія АА №192182 за частиною 5 статті 165-1 КУпАП.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 листопада 2017 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, а позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким клопотання про поновлення строку задовольнити та зобов`язати суд першої інстанції прийняти її позов до розгляду та вирішити спір по суті.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду  від 29 січня 2018 року апеляційну скаргу позивача    залишено без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 листопада 2017 року у справі №524/4044/17    залишено без змін.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що судовими рішеннями у справі № 524/4044/17    суди прийшли до висновку що жодних обґрунтованих доводів ані в заяві про поновлення строку звернення до суду, ані в апеляційній скарзі, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду не наведено. Доказів поважності таких причин, які б унеможливлювали вчасне звернення до суду, або надавали б можливість визнати такі обставини поважними та поновити строк, матеріали справи не містять.
Судами попередніх інстанцій у справі № 524/4044/17 установлено, що протоколи про адміністративне правопорушення за №№ 1710, 1768, 1769 відповідно на бланках серії АА № 767727, 767731, 767728 та постанова без номеру на бланку серія АА № 192182 від 27 листопада 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача як службової особи - керівника відповідно ПП «Редакція «Програма Плюс»,ТОВ «Телебудмонтаж», ТОВ «ЯХТКЛУБ» за частинами 1, 5 статті 165-1 КУпАП  були складені одночасно 27 листопада 2015 року у відсутності позивача та без вручення їх копій позивачеві, які були направлені позивачеві за місцем проживання та було отримано позивачем 14 грудня 2015 року .
21 березня 2016 року позивач звернулася зі скаргою на постанову від 27 листопада 2015 року до Головного управління ДФС України у Полтавській області, яка була залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строків оскарження, про що позивачеві стало відомо 4 травня 2016 року після одержання листа від Головного управління ДФС України у Полтавській області.
11 травня 2016 року позивач звернулася зі скаргою на постанову від 27 листопада 2015 року до ДФС України, яка була залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строків оскарження, про що листом від 24 травня 2016 року за № 5346/М/99-99-11-03-01-25 за підписом Голови ДФС України була повідомлена позивач та інші фіскальні органи.
Вперше позовна заява була направлена позивачем до суду 29 травня 2017 року та надійшла до суду 01 червня 2017 року.
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду в постанові від 29 січня 2018 року у справі №524/4044/17 встановила, що як протоколи про адміністративне правопорушення так і постанова від 27 листопада 2015 року були направлені позивачеві за місцем проживання та вручено позивачу 14 грудня 2015 року, що узгоджується з приписами статті 285 КУпАП та з пунктом 3.9 Інструкції №585
11 травня 2016 року позивачем спрямована скарга до ДФС України на постанову від 27 листопада 2015 року, на яку 24 травня 2016 року ДФС України спрямована відповідь, в якій повідомлено про те, що постанова від 27 листопада 2015 року не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, а може бути оскаржене до суду, в зв`язку з залишенням скарги без розгляду.
Доводи скаржника стосовно не отримання ним відповідного рішення за наслідками звернення із скаргою до ДФС України у травні 2016 року, що мало вплив на звернення з позовом з пропущенням строку звернення до суду, колегія суддів визнає безпідставними та такими, які були досліджені судом апеляційної інстанції.
Вирішуючи та перевіряючи питання про наявність поважних причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, судами правильно було зазначено, що поважними визнаються лише такі причини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи. У випадку наявності таких причин, існує можливість визнати причини пропуску поважними та поновити строк. В той же час, такі причини та обставини судами за наявними матеріалами не встановлено.
Верховний Суд, аналізуючи підстави пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, які ним були вказані, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що вони є неповажними. 
Враховуючи наведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для залишення без розгляду позовної заяви позивача з підстав пропущення ним строків звернення до суду. 
Суд касаційної інстанції визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм процесуального права, чинного на час постановлення спірних рішень.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 грудня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі №524/1824/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | В.П. Юрченко І.А. Васильєва   Т.А. Чумаченко