ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року	Львів	Справа № 140/10112/21 пров. № А/857/3091/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року про закриття провадження у справі (суддя – Смокович В.І., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №140/10112/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Луцької міської ради Волинської області, 
про визнання незаконним рішення, 

                                                           встановив: 

У вересні 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із адміністративним позовом до відповідача Луцької міської ради, в якому просили визнати незаконним рішення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації Луцької міської ради від 18.01.2021 року, за яким скасовано рішення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13.07.2020 року та від 28.12.2020 року про призначення (перерахунок) грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 . 
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позову відмовити повністю. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року закрито провадження в цій адміністративній справі, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Роз`яснено позивачам право звернення до суду із позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства, тобто до Луцького міськрайонного суду. 
З цією ухвалою суду першої інстанції позивачі (апелянти) не погодилась та оскаржили її в апеляційному порядку. Вважають апелянти, що оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню  з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянти покликаються на те, що суд першої інстанції помилково вважав, що позов у вказаній справі повинен бути розглянутий не в порядку адміністративного судочинства, а за правилами цивільного судочинства. Вказують апелянти, що у спірних правовідносинах відповідач у межах та у порядку, встановленому Порядком, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права на соціальну гарантію - пільгу, надану йому в силу особливого статусу, визначеного Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, однією з умов застосування приписів Порядку до визначених у ньому категорій осіб є внесення інформації про останніх до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (пункт 1 Порядку). Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку, оскаржив рішення, яке було прийнято суб`єктом власних повноважень, тому апелянти вважають, що означений спір є публічно-правовим і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
За результатами апеляційного розгляду апелянти (позивачі) просять скасувати оскаржувану ухвалу суду від 29.12.2021 та направити справу для розгляду до суду першої інстанції по суті. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивачів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13 січня 2020 року, особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 призначено грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в розмірі 1067165,93 грн (а.с. 3). 
Рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13 липня 2020 року, особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 призначено грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в розмірі 1100015,39 грн (а.с. 4). 
Рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 28 грудня 2020 року вирішено перерахувати розмір грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 та визначити його в сумі 1123151,30 грн (а.с. 4-зв.). 
Рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 18 січня 2021 року, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 особи з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 , керуючись абзацом 8 пункту 6 Порядку №214, скасовано рішення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13.07.2020 та від 28.12.2020 про призначення (перерахунок) грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 (а.с. 5). 
За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 27.01.2021 та 11.02.2021 відповідно щодо скасування рішення комісії щодо заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації, Департамент соціальної політики Луцької міської ради листом від 05.02.2021 №11.2-9/15С-2021 та від 17.02.2021 №11.9/2109/2021 повідомив, що положеннями Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року, діючими на момент виникнення спірних правовідносин, не визначено механізму виплати грошової компенсації членам сім`ї заявника у зв`язку з його смертю. Таким чином, підстав для призначення позивачам як спадкоємцям першої черги, грошової компенсації, у Департаменту немає (а.с. 7, 7-зв.). 
Судом з`ясовано, що предметом спору у розглядуваній адміністративній справі є питання правомірності (законності) рішення комісії  Луцької міської ради від 18.01.2021 року щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації, за яким скасовано рішення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13.07.2020 року та від 28.12.2020 року про призначення (перерахунок) грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 .. 

Закриваючи провадження в адміністративній справі за цим позовом, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі виходить за межі публічно-правового та з огляду на характер правовідносин у цій справі має вирішуватись у порядку цивільного судочинства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. 
Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. 
Аналіз змісту наведених вище правових норм свідчить, що при розгляді адміністративної справи обов`язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. 
Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень. 
Водночас, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення. 
При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин. 
Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. 
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. 
При цьому, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, спір, у якому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення (дію чи бездіяльність) не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а прийняте відповідачем рішення (дія чи бездіяльність), стосувалось прав іншої особи, а не позивача. 
Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством. 
Колегія суддів враховує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. 
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. 
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Тобто, адміністративні суди розглядають публічно-правові спори - такі, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності органів публічної влади. Якщо в результаті їх здійснення приймається рішення, на підставі якого особа набуває майнове право, то спір стосується приватноправових відносин і має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №809/739/17). 
Колегія суддів враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що спір у справі, що розглядається, пов`язаний із незгодою позивачів із Рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації Луцької міської ради від 18.01.2021 року, за яким скасовано рішення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13.07.2020 року та від 28.12.2020 року про призначення (перерахунок) грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 . 
Як уже було вказано вище, рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 13 липня 2020 року, особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 призначено грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в розмірі 1100015,39 грн., а рішенням комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації від 28 грудня 2020 року вирішено перерахувати розмір грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 та визначити його в сумі 1123151,30 грн.. 
Відповідно до свідоцтва про смерть від 30 грудня 2020 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що 30 грудня 2020 року складено відповідний актовий запис №2414 (а.с. 5-зв.). 
Позивачі ОСОБА_1 (дружина померлого) та ОСОБА_2 (син померлого) ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулися до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області із заявами про прийняття спадщини (а.с. 6, 6-зв.). 
Отже, суть даного спору щодо оскарження Рішення комісії від 18.01.2021 року стосується фактично права позивачів як близьких родичів (спадкоємців) на отримання грошової компенсації, яка була визначена попередніми рішеннями комісії про виплату грошової компенсації від 13.07.2020 року та від 28.12.2020 року про призначення (перерахунок) грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення особі з інвалідністю внаслідок війни II групи ОСОБА_3 .. 
Метою позову являється захист майнових прав позивачів, зокрема щодо отримання у складі спадкового майна прав на грошову компенсацію вартості неотриманого ОСОБА_3 жилого приміщення, що була визначена попередніми рішеннями комісії від 13.07.2020р. і від 28.12.2020р.. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що спірне рішення Луцької міської ради від 18.01.2021 року не було наслідком публічно-правових відносин між позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (з однієї сторони) та відповідачем Луцькою міською радою (з іншої сторони). До моменту прийняття цього рішення між сторонами не існувало публічно-правових відносин щодо питань спірної грошової компенсації. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що розглядуваний спір хоча й зумовлений владними функціями відповідача як суб`єкта владних повноважень, однак має за мету захист приватного права, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Оскільки позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачами позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. 
Одночасно, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Європейський суд з прав людини в п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для її скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року про закриття провадження у справі в адміністративній справі №140/10112/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Луцької міської ради Волинської області про визнання незаконним рішення – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль