ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4426/22 Справа № 204/7958/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючого - судді Деркач Н.М.,
               суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
               при секретарі Усик А.Д.,

       розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначає, що 26 лютого 2018 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, та надано у користування кредитні кошти. Відповідач зобов`язувався повернути витрачені суми кредитного ліміту та відсотки. В результаті порушення відповідачем своїх зобов`язань, станом на 29.09.2021 року заборгованість за кредитним договором становить - 37723 грн. 98 коп., з яких: 32877 грн. 91 коп.- заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту; 4846 грн. 07 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач просить суд стягнути її з відповідача на його користь. 
       Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року позов банку задоволено частково.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором в сумі 32 877 грн. 91 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ “ПриватБанк” судовий збір в сумі 1978 грн. 39 коп.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Не погодившись з указаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
       При цьому банк зазначив, що суд першої інстанції не дав оцінки паспорту споживчого кредиту про умови кредитування, яким передбачено процентну ставку по кредитному договору, розмір і порядок нарахування неустойки, та який підписав відповідач.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Судове рішення у даній справі повністю відповідає зазначеним вище вимогам закону.
       Судом встановлено, що 26.02.2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.25). 
       До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 30-34, 35-78).
       Також, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено умови для кредитних продуктів: картка Platinum, картка MC WorldElite, картка Visa Infinite, картка Mc World Black Edition (а.с.26-29).
       Відповідно до розрахунку позивача, станом на 29.09.2021 року заборгованість за кредитним договором становить – 37723 грн. 98 коп., з яких: 32877 грн. 91 коп.— заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту; 4846 грн. 07 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.12-14).
       Відповідно до виписки з карткового рахунку підтверджено користування відповідачем кредитними коштами (а.с. 15-22).
       Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 за договором б/н отримав кредитну картку: 29.03.2018 року № НОМЕР_1 терміном дії до 03/21 (а.с.24). 
       Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку № НОМЕР_1 – 29.03.2018 року; 17.09.2019 року встановлення кредитного ліміту на суму 141 000 грн.; 17.01.2020 року зміна кредитного ліміту 20 000 грн.; 06.08.2020 року зміна кредитного ліміту 0.00 грн. (а.с.23).
       Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідачем не виконано умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яку він просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь. 
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та відсутності підстав для стягнення іншої заборгованості, оскільки у заяві позичальника від 26 лютого 2018 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він повністю грунтується на вимогах матеріального закону, відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), та підтверджений матеріалами справи.
       Так, згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору відповідача ОСОБА_1 , наданим АТ КБ ПриватБанк, заборгованість по тілу кредиту станом на 29.09.2021 року складає 32 877 грн. 91 коп., яку стягнув суд першої інстанції.
       Рішення суду першої інстанції у цій частині сторонами не оспорюється та є законним і справедливим.
       Згідно виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 , він активно користувався кредитними коштами.
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
       Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам, оскільки позивачем до суду було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 26.02.2018 року, та Паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем особисто, що підтверджує, що сторони погодили умови користування кредитними коштами, і що у Паспорті споживчого кредиту позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних ним умов кредитування, є безпідставними, з огляду на наступне.
       Матеріали справи свідчать, що в анкеті-заяві позичальника від 26.02.2018 року відсоткова ставка за кредитом не зазначена.
       Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту містить зауваження про те, що інформація зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 24 вересня 2019 року(а.с.29). Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. 
       У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. 
       Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
       Враховуючи, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновків суду першої інстанції не спростовує.
       Оскільки Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 24 вересня 2019 року, а матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.
       Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
       Посилання апелянта на те, що позичальником підписано Паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача.
       Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами.
       Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а сторонами не було дотримано форми кредитного договору у частині визначення розміру процентів.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                         Н.М. Деркач

                                                                                       М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко