ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22978/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 травня 2022 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

 В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому, з урахуванням уточнень, просили суд:
- визнати протиправними і скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 липня 2021 року і            26 липня 2021 року про повернення виконавчого документу № 826/3985/17 від 24 червня 2020 року стягувачу без прийняття до виконання;
- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про примусове виконання судового рішення із врахуванням висновків суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.03.2022.
У зв`язку з тим, що розгляд справи 02.03.2022 не відбувся, судом призначено розгляд апеляційної скарги на 25.05.2022 у відкритому судовому засіданні.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
23.05.2022 до суду під № 16837 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва був виданий виконавчий лист       № 826/3985/17 за наслідками розгляду судом 03 березня 2020 року заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про невиконання відповідачем судового рішення та застосування заходів в порядку судового контролю в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. 
За змістом вказаного виконавчого листа, судом накладено на керівника Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий) штраф у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 42040,00 грн. (2102,00 х 20) за наслідками розгляду звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року у справі № 826/3985/17. Половину штрафу у розмірі 21020,00 грн. ухвалено стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), іншу половину у розмірі 21020,00 грн. - на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача:UA118999980313090106000026007, код класифікації доходів бюджету: 21081100).
                     12 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на ім`я начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про примусове виконання виконавчого листа            № 826/3985/17, виданого 24 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва.
Із заявою від 12 квітня 2021 року аналогічного змісту звернулась також і ОСОБА_1 .
                    Розглянувши заяву стягувача ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 826/3985/17, виданого 24 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. 20 квітня 2021 року виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. В якості підстави для такого повідомлення вказано, що в пред`явленому на виконання виконавчому документі боржником зазначено посадову особу юридичної особи, однак не зазначено код за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичної особи, що унеможливлює ідентифікувати юридичну особу. Відсутність необхідної інформації щодо юридичної особи унеможливлює виконання даного рішення суду в примусовому порядку та застосування до боржника заходів примусового характеру.
Розглянувши заяву стягувача ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 826/3985/17, виданого 24 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. 26 квітня 2021 року виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. В якості підстави для такого повідомлення вказано, що пред`явлений на виконання виконавчий документ не відповідає підвідомчості відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби так як ОСОБА_3 на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання не є посадовою особою та керівником Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України.
Повідомлення державних виконавців від 20 квітня 2021 року та від 26 квітня 2021 року за наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від     12 квітня 2021 року, останніми не оскаржувалися.
19 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого листа № 826/3985/17, виданого 24 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва.
З аналогічною заявою 19 липня 2021 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулася ОСОБА_1 .
Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібенін Л.І. за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 22 липня 2021 року виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. В якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без виконання державним виконавцем зазначено, що боржником за виконавчим документом виступає посадова особа центрального органу виконавчої влади, з огляду на що примусове виконання вищезазначеного виконавчого документу за підвідомчістю відноситься до компетенції відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (поштова адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13). Крім того зазначено, що у пред`явленому на примусове виконання вищезазначеному виконавчому документі відсутні чіткі відомості про особу боржника, зокрема, не зазначено повне найменування боржника, його місцезнаходження, код ЄДРПОУ боржника.
За наслідками розгляду заяви від 19 липня 2021 року ОСОБА_1 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г. 26 липня 2021 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. В якості підстави для винесення такого повідомлення виконавцем зазначено, що боржником за виконавчим документом виступає посадова особа центрального органу виконавчої влади, відтак примусове виконання вищезазначеного виконавчого документу за підвідомчістю відноситься до компетенції відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (поштова адреса: 01001,          м. Київ, вул. Городецького, 13).
Вважаючи повідомлення державних виконавців про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22 липня 2021 року та від 26 липня 2021 року протиправними, позивачі звернулися з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що боржником за виконавчим документом № 826/3985/17, виданим 24 червня 2021 року, є посадова особа центрального органу виконавчої влади - Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, а тому, з огляду на вимоги частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3 та 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавчий лист № 826/3985/17, за підвідомчістю підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. При цьому, повідомлення державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20 квітня 2021 року та від 26 квітня 2021 року за наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12 квітня 2021 року, останніми не оскаржувалися. В той же час, за заявами позивачів виконавчий лист був пред`явлений до виконання Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що не узгоджується з вимогами вищенаведених норм, зокрема, пунктів 3 та 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень. Зважаючи на те, що визначальною ознакою у прийнятті до виконання виконавчого документу є додержання правил підвідомчості, а в даному спорі щодо визнання протиправними та скасування повідомлень державних виконавців про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22 липня 2021 року та від 26 липня 2021 року, правила пред`явлення стягувачами за їх заявами від 19 липня 2021 року до примусового виконання виконавчого листа №826/3985/17, виданого 24 червня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва, не були додержані, за висновками суду першої інстанції, підстави для визнання протиправними та скасування згаданих повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відсутні.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк відповідач діє за принципом екстериторіальності та мав скерувати заяву про виконання рішення суду за належністю; боржник за виконавчим документом на час подання заяви про виконання рішення суду вже не був керівником органу; суд першої інстанції мав залучити до участі у справі в якості третьої особи Міністерство юстиції України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно норм частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Так, наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) було затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, відповідно до пункту 3 якої, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві); відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
За змістом пункту 4 Інструкції, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (до якого позивачі звертались вперше та який повернув їх заяви без прийняття (не оскаржені) підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.
Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (до якого позивачі звернулись вдруге та який повернув їх заяви без прийняття до виконання (предмет спору у даній справі) підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.
Рішення, що підлягають примусовому виконанню, виконавчі документи визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
                    Згідно змісту частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
                    У відповідності до пункту 4 розділу III Інструкції, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа. Так, згідно частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема: 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що за пред`явленим позивачами згідно заяв від 19 липня 2021 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчим листом № 826/3985/17, виданим 24 червня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва, боржником зазначено: «Керівник Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України - ОСОБА_3 (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий);». 
                    При цьому, відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Тож, суд першої інстанції правильно визначив, що боржником за виконавчим документом № 826/3985/17, виданим 24 червня 2021 року, є посадова особа центрального органу виконавчої влади - Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, а тому, з огляду на вимоги частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3 та 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавчий лист № 826/3985/17, за підвідомчістю підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
В той же час, за заявами позивачів від 19 липня 2021 року виконавчий лист                    № 826/3985/17, виданий 24 червня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва, був пред`явлений до виконання Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції          (м. Київ), що не узгоджується з вимогами вищенаведених норм, зокрема, пунктів 3 та 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень. 
                    У частині доводів апелянта про те, що відповідач діє за принципом екстериторіальності та мав направити заяви позивачів до органу ДВС, який має прийняти до виконання, колегія суддів вважає, що принцип екстериторіальності за наведеним визначенням на дані правовідносини не розповсюджується, адже за приписами пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.  Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що дії державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при винесенні повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22 липня 2021 року та від 26 липня 2021 року з підстав порушення правил підвідомчості узгоджуються з наведеними вище правовими нормами.
                    Що стосується посилання державного виконавця у повідомленні від 22 липня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на відсутність чітких відомостей про особу боржника, а саме, що не зазначено повне найменування боржника, його місцезнаходження, код ЄДРПОУ боржника, суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що вказані обставини не є визначальною підставою для відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання та його повернення, адже сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання. У даному ж випадку, визначальним є те, що головною підставою для відмови у прийнятті до виконання виконавчого документу є додержання правил підвідомчості, а в даному спорі щодо визнання протиправними та скасування повідомлень державних виконавців про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22 липня 2021 року та від 26 липня 2021 року, правила пред`явлення стягувачами за їх заявами від 19 липня 2021 року до примусового виконання виконавчого листа №826/3985/17, виданого 24 червня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва, не були додержані, - підстави для визнання протиправними та скасування згаданих повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відсутні.  Також, колегія суддів констатує, що позивачі в квітні 2021 року вже зверталися до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявами щодо примусового виконання виконавчого листа № 826/3985/17, однак повідомленнями державних виконавців від 20 квітня 2021 року та від 26 квітня 2021 року, позивачам були повернуті виконавчі документи без прийняття до виконання, які не були ними оскаржені у судовому порядку та які не є предметом даного спору, що унеможливлює можливість суду надавати їм оцінку в межах розгляду даного спору. Крім того, позивачі не позбавлені можливості на повторне пред`явлення виконавчого листа №826/3985/17, виданого 24 червня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва, до примусового виконання у межах встановленого строку.
Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що наразі ОСОБА_3 вже не є керівником Держгеокадастру, що унеможливлює виконання виконавчого листа саме Відділом ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (до якого позивачі звернулись вперше), є необґрунтованими, адже, дійсно у виконавчому листі № 826/3985/17 зазначено керівника Держгеокадастру ОСОБА_3 , однак, визначальним є саме посада та орган, який відповідає за виконання рішення суду та несе відповідальність, адже керівники органів можуть змінюватись, водночас, саме на орган покладено обов`язок виконати рішення суду, а його чільного керівника, забезпечити контроль за його виконанням.
Також, колегія суддів не приймає посилання апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови в залученні третьою особою Міністерство юстиції України, позаяк, по перше, звертаючись із таким клопотанням позивачами не зазначено, а судом не встановлено на стороні позивачів чи відповідача слід залучити цю особу, на яких підставах, на які права, свободи, інтереси або обов`язки цієї особи може мати вплив рішення суду у справі та яким чином. Виходячи з предмету даного спору, яким є повідомлення Відділу ПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), на права/обов`язки Міністерства юстиції України рішення суду у даній справі не вплине.
За наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, який правильно встановив всі важливі обставини справи та вирішив даний спір.        
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 287, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 р. - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко