Справа № 127/33872/21
Провадження № 22-ц/801/710/2022
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О.О.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року	Справа № 127/33872/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В., 
суддів: Стадника І.М., Сопруна В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу 127/33872/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Венгрин О.О.

встановив:
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано, є повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син є студентом Вінницького національного технічного університету, навчається на денній держбюджетній формі навчання, в зв`язку з чим не має змоги влаштуватись на роботу і самостійно отримувати заробіток. Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить військову службу у Вінницькому обласному військовому комісаріаті та має змогу утримувати спільного сина на час його навчання. Просить стягати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, на період до досягнення 23 річного віку сина і одночасно на час його навчання. (а.с. 1-2)
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2022 року позов задоволено частково.
Вирішено стягати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , м. Вінниця, зареєстрований АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки доходу, щомісячно, починаючи з 10.12.2021 р., але лише на період до досягнення 23 річного віку сина і одночасно лише на час його навчання.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, тобто, за період з 10.12.2021 р. до 10.01.2022 р. допущено до негайного виконання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на її користь для утримання сина в розмірі ј частки доходу, щомісячно і до досягнення сином 23 річного віку на час його навчання.
В скарзі зазначає, що судом при визначенні розміру аліментів не було взято до уваги, стан здоров`я їхнього з відповідачем сина, відсутність у позивача самостійно утримувати їх з відповідачем сина і наявність фінансової можливості у відповідача матеріально підтримати дитину; посилаючись на взаємний обов`язок батьків.
21 березня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим, просив залишити його без змін а апеляційну скаргу без задоволення. 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 16.06.2010 р. розірваний. (а.с. 9)
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою разом з матір`ю-позивачем. Зазначене підтверджується письмовими доказами: копією свідоцтва про народження, довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №91264 від 07.12.2021 р., №95221 від 20.12.2021 р. (а.с. 8, 10, 21)
Згідно довідки №803 від 12.11.2021 р. син сторін ОСОБА_4 є студентом ФІТКІ, денної держбюджетної форми навчання, ІІ курс, Вінницького національного технічного університету ІV рівня акредитації, термін навчання на бакалавраті з 14.09.2020 р. до 30.06.2024 р. (а.с. 11)
На а.с. 12 – копія довідки про зарплату та інші прибутки №27/11 (без дати), згідно якого позивач ОСОБА_1 з 01.01.2021 р. до 08.04.2021 р. працювала перукарем у перукарні « ОСОБА_5 » за трудовим договором від 09.03.2010 р., за період січень 2021 р. - квітень 2021 р. отримала 18890,01 грн заробітної плати.
Відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій. (а.с. 38)
На а.с. 48 - 49 - відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідь на запит в електронному вигляді від 14.01.2022 р. відповідача ОСОБА_2 (з якої вбачається розмір доходу відповідача з квітня 2021 р. по вересень 2021 р.). 
На а.с. 35 – копія свідоцтва про шлюб, відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 10.10.2010 р.
У відповідача ОСОБА_2 є на утриманні неповнолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 34).
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1652 дитина ОСОБА_7 з 05.12.2019 р. до 06.12.2019 р. перебував у відділенні оториноларингології, діагноз: аденоїдні вегетації ІІ-ІІІ ст., двохсторонній секреторний отит. 05.12.2019 р. проведено операцію – аденотомія, двохстороння тимпанопункція, під ЕТН. (а.с. 40)
На а.с. 37 – копія довідки №594108-04 від 22.02.2021 р., згідно якої ОСОБА_2 проживає, але не зареєстрований по АДРЕСА_2 в будинку матері. 
Вказані обставини не заперечувалися сторонами. 
Між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Указані правовідносини регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).
Частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що: «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 навчається у Вінницькому національному технічному університеті, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, взявши до уваги взаємний обов`язок батьків по його утриманню, дослідивши надані сторонами докази, взявши до уваги позицію відповідача у справі, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визначивши аліменти в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Відповідач, у відзиві, не оскаржував рішення суду про стягнення з нього аліментів у визначеному судом розмірі, а отже погодився з таким розміром аліментів та можливістю сплачувати їх.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було взято до уваги, що вона змушена витрачати чималі кошти на лікування сина.
Однак, такі доводи не беруться колегією суддів до уваги, оскільки у разі наявності на те законних підстав позивачка не була позбавлена можливості на звернення до суду (в порядку ст. 185 СК України) з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (зокрема, витрати на лікування).
Крім того позивач ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не мотивувала, чому з відповідача підлягають до стягнення аліменти саме у визначеному неї розмірі -1/4 частка від заробітку (доходу) відповідача, отже розмір аліментів необґрунтований.
В даному випадку апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, однак, ОСОБА_1 відповідних доказів не надала.
У довідці з навчального закладу зазначено, що ОСОБА_3 є студентом ФІТКІ, денної держбюджетної форми навчання, ІІ курс, Вінницького національного технічного університету ІV рівня акредитації, термін навчання на бакалавраті з 14.09.2020 р. до 30.06.2024 р.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, встановив баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син,
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував матеріальний стан відповідача, не надав значення тому, що відповідач працевлаштований, не заслуговують на увагу та на правильність висновків суду не впливають.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни рішення.
Отже доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а позивач, яка звернулася з апеляційною скаргою, звільнена від сплати судового збору, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин 

Судді: І.М. Стадник

В.В. Сопрун