Справа № 346/2974/20 
Провадження № 22-ц/4808/715/22 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
з участю секретаря                Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 квітня 2022 року, у складі судді Яремин М.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 з позовом про поділ спільного майна подружжя. Свої   вимоги   позивачка  обґрунтовувала  тим,  що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2019 року розірвано. У шлюбі у сторін народилися двоє дітей:   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначала, що за час шлюбу з відповідачем за спільні кошти ними набуто у власність автомобіль марки «Fiat Doblo», 2010 року випуску, який відчужений відповідачем, що підтверджується договором комісії № 7625/19/002051 від 04.10.2019 року. Вартість продажу спірного автомобіля становила 10 000 грн, що є значно нижчою і не відповідає дійсній ціні продажу, які за твердженням відповідача він витратив на потреби сім`ї, що також не відповідає дійсності. Так, ухвалою Коломийського міськрайонного від 01.08.2019 року в справі № 346/3464/19 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
Упродовж спільного проживання відповідач належним чином не здійснював матеріальне забезпечення позивачки та їхніх дітей. Перебуваючи у відпустках по догляду за дитиною вона змушена була брати кредит для власних потреб та потреб їхніх дітей. 
Вважала, що оскільки вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю та був відчужений відповідачем без згоди позивачки, то з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05.11.2020 року та заяви про уточнення позовних вимог від 04.11.2021 року ОСОБА_2 просила визнати автомобіль марки Fiat Doblo Пасажирський-В, 2010 року випуску, шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача 1/2 частину вартості цього автомобіля, що становить 105 550,35 грн, а також судові витрати, які складаються із 1 318,40 грн. сплаченого судового збору, 2 320,84 грн. за проведення судових автотоварознавчих експертиз, а також 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 квітня 2022 року позов задоволено. Визнано автомобіль марки «Fiat Doblo» (пасажирський-В), 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 Ѕ частину вартості автомобіля марки «Fiat Doblo» (пасажирський-В), 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 105550,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2320,84 грн витрат за проведення судових авто товарознавчих експертиз, 1318,40 грн сплаченого судового збору та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду необґрунтованим, внаслідок неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Зазначає, що спірний автомобіль був відчужений подружжю брата позивачки – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які користувались ним та проводили його страхування, що підтверджується даними МТСБУ про те, страхувальником вказаного транспортного засобу з 04.08.2014 була ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, що автомобіль був відчужений родичам позивачки на прохання самої позивачки, в той час коли сторони перебували у шлюбі, тому відчуження не відбулось проти волі позивачки.
Вказує, що суд безпідставно зазначив, що відповідачем не доведено, що кошти від продажу транспортного засобу використані в інтересах сім`ї. Також судом не взято до уваги виписку по банківській картці, з якої видно, що за період з 2016 по 05.01.2020 року відповідачем витрачались кошти на придбання продуктів харчування, оплату комунальних послуг, оплату послух харчування дитячого дошкільного закладу та інші побутові потреби сім`ї. До лютого 2020 року сторони проживали однією сім`єю.
Зазначає, що транспортний засіб марки «Fiat Doblo» (пасажирський-В), 2010 року випуску, відчужений апелянтом в період зареєстрованого шлюбу, коли сторони спільно проживали та вели спільне господарство, відчуження відбулось на прохання самої ОСОБА_2 на користь її родичів, а кошти отримані від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї.
Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. 
Не погоджуючись з доводами апелянта, зазначає, що на час продажу автомобіля 04.10.2019 року сторони фактично припинили спільне подружнє життя, що підтверджується ухвалою Коломийського міськрайонного суду у від 01 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі про розірвання шлюбу між ними.
Крім того відповідачем не доведено жодними чином, які саме товари, роботи, послуги були придбані ним за кошти отримані від продажу автомобіля в інтересах сім`ї та були б співмірними з вартістю авто.
Згідно практики Верховного Суду видача довіреності на володіння, користування та розпорядження рухомим (нерухомим) майном без укладення договору купівлі-продажу такого майна не вважається набуттям права власності на це майно на підставі договору купівлі-продажу та не є підставою набуття права власності особою, яка є повіреною на підставі довіреності.
Зазначає, що відповідач без її згоди відчужив транспортний засіб, вартість продажу автомобіля становила 10000 грн, що є значно нижчою і не відповідає дійсній ціні продажу.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
       У судовому засіданні апеляційного суду апелянт  ОСОБА_1  та його  представник  ОСОБА_8  підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що транспортний засіб марки «Fiat Doblo» набутий сторонами в період шлюбу,  є спільним сумісним майном  подружжя,  який відчужений відповідачем без згоди дружини (позивача), доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, відповідачем не спростовано презумпцію спільності вказаного майна, тому позивач в порядку поділу майна подружжя має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля у розмірі 105 550,35 грн.
З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що під час перебуванні в шлюбі сторонами придбано автомобіль марки «Fiat Doblo», номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, пасажирський - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 07.08.2013 року.
04.10.2019 року між ОСОБА_1 (комітентом) та ТОВ «Авто-Альфа» (комісіонером) укладено договір комісії, згідно з яким ТОВ «Авто-Альфа» зобов`язалося за дорученням комітента вчинити правочин щодо продажу транспортного засобу марки «Fiat Doblo», номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, пасажирський - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7625/19/002051 від 04.10.2019 року ТОВ «Авто-Альфа» відчужило ОСОБА_7 вищезазначений автомобіль, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 10 000 грн. 
За приписами частин 1,2 статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Відповідно до частини 3 статті 12 та частин 1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами Сімейного кодексу (далі - СК) України.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).
Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.
Права подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України.
Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.
Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя вартість 1/2 частки спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя, не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Судом встановлено, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними було придбано автомобіль «Fiat Doblo», 2010 року випуску. При цьому спірний автомобіль, був відчужений 04.10.2019 року відповідачем без письмової на те згоди ОСОБА_2 після припинення спільного проживання, що підтверджується ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.08.2019 року, якою відкрито позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №1072/21-78 від 05.10.2021 року визначено ринкову вартість автомобіля марки «Fiat Doblo», номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, пасажирський - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , яка склала 211 100,70 грн.
За таких обставин суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що автомобіль марки «Fiat Doblo», є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, проте ОСОБА_1 здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки як другого з подружжя.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_2 доведено здійснення ОСОБА_1 відчуження спірного автомобіля проти волі позивачки та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 підлягає стягненню вартість 1/2 частки спірного автомобіля у розмірі 105 550,35 грн.
Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).
Спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя доказування покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя щодо спірного автомобіля. Також відповідачем не доведено, що кошти, які він одержав від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї.
Посилання апелянта на те, що суд залишив поза увагою доводи про те, що спірний автомобіль був відчужений подружжю брата позивачки – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які користувались ним та здійснювали страхування, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів набуття останніми права власності на спірний автомобіль до 04.10.2019 року .
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 квітня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин