КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/20540/21                                                          Головуючий 1 інстанція - Шереметьєва Л.А. Провадження № 22-ц/824/3736/2022                                           Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
14 червня  2022 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді:               Суханової Є.М.,
суддів:                                     Олійника В.І., Сушко Л.П.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про стягнення моральної шкоди, -
ВСТАНОВИЛА:
 
               ОСОБА_1 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про стягнення моральної шкоди та просив суд стягнути з відповідача 12 500,00 гр. в відшкодування моральної шкоди.
Посилається в позові на те, що 23 липня 2020 року сталося залиття належної йому на праві власності квартирі      АДРЕСА_1 .
Внаслідок залиття пошкоджено стелю вбиральні, відбулось відшарування фарби на стелі. На телефонні звернення щодо складання акту та встановлення причини залиття Централізована диспетчерська служба КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва відмовилась приймати його звернення.
Позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою від 23 липня 2020 року з вимогою скласти акт по факту залиття квартири.
Про незадовільний (аварійний) стан стояка холодного водопостачання у будинку  АДРЕСА_2 , частина якого проходить через його квартиру, та необхідність вжиття заходів щодо зниження тиску холодного водопостачання він також повідомив відповідача листом від 23 липня 2020 року.
У зв`язку з бездіяльністю відповідача  ОСОБА_1  звернувся із скаргою від 06 серпня 2020 року до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації.
              10 серпня 2020 року відповідач склав акт, затверджений начальником ЖЕД № 905 про те, що 23 липня 2020 року у квартирі НОМЕР_1 відбулось залиття. При цьому на час обстеження вище розташованої квартири НОМЕР_2 витоків не виявлено, а причину залиття квартири НОМЕР_1 встановити неможливо.
У листі від 13 серпня 2020 року №38/02-Т-462/1 відповідач повідомив про результати розгляду звернення щодо незадовільного стану стояка мережі централізованого постачання холодної води житлового будинку     АДРЕСА_2 .
Зокрема, повідомлено, що на момент обстеження витоків з мережі холодного водопостачання не відбувається, у квартирі НОМЕР_2 трубопроводи знаходяться у задовільному технічному стані.
Вважає, що відповідачем неналежним чином складено акт як за формою, так і за змістом.
Крім того, бездіяльність відповідача у вигляді відсутності реагування та зволікання із складанням акту протягом 18 днів, призвело до порушення його законних прав та інтересів.
Йому, як власнику квартири, спричинено відповідачем моральну шкоду, у зв`язку з тим, що:
-      залиття квартири сталося внаслідок винних дій у вигляді протиправної бездіяльності відповідача;
-   пошкоджено його майно;
-     було відсутнє реагування протягом тривалого часу на заяви про залиття
квартири.
-   складено акт про залиття у формі, що не відповідає вимогам Додатку 4 Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житло-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76.
Виходячи з цього, просив задовольнити позов.
         Рішенням Солом'янського районного суду у м. Києві від 07 жовтня 2021 року в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про стягнення моральної шкоди відмовлено.
        Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Так, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду та аналізуючи законодавство, яке регулює порядок та підстави відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача йому завдано моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру.
   Колегія суддів, погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2020 року сталося залиття належної  ОСОБА_1  на праві власності квартирі   АДРЕСА_1 .
Внаслідок залиття пошкоджено стелю вбиральні, відбулось відшарування фарби на стелі. 
              10 серпня 2020 року Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`япського району м. Києва» складено акт, затверджений начальником ЖЕД № 905 про те, що 23 липня 2020 року у квартирі НОМЕР_1 відбулось залиття. При цьому на час обстеження вище розташованої квартири НОМЕР_2 витоків не виявлено, а причину залиття квартири НОМЕР_1 встановити неможливо.
ОСОБА_1 , вважає, що йому  як власнику квартири, спричинено відповідачем моральну шкоду.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та п.З постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправної поведінки щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.
Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.
Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювана.
При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою апелянтом не надано до суду належних та допустимих доказів, які доводять вину комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району в м. Києві» у спричиненні йому моральної шкоди, в тому числі у зв`язку із знищенням чи пошкодженням його майна та неналежного виконання своїх обов`язків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.
 Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
 Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повна постанова складена    14.06.2022  року 

Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               В.І. Олійник
 
                                                                          Л.П. Сушко