П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/2325/19	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі ГУНП), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 21.06.2019 року №712 в частині попередження про неповну службову відповідність підполковника поліції ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 21.06.2019 року №240 о/с в частині увільнення від посади заступника начальника Снігурівського ВП підполковника поліції ОСОБА_1 та зарахування у розпорядження ГУНП; визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 26.06.2019 року №746 в частині звільнення зі служби підполковника поліції ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 15.07.2019 року №271о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 ; поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Снігурівського відділу поліції Управління; стягнути з Управління на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що його вина у порушенні дисципліни на час звільнення не встановлена належним процесуальним документом, а тому висновок відповідача про вчинення порушення дисципліни є необґрунтованим та передчасним.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року у задоволені позову було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подавав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року - без змін.
05.11.2021 р. позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Заява мотивована тим, що звільнення зі служби в поліції позивача у 2019 році було здійснено в результаті порушення відносно нього кримінального провадження та саме через ці обставини відповідачем було проведено службове розслідування та звільнено позивача внаслідок реалізації дисциплінарного стягнення. Підставою для ухвалення рішення судом, а саме відмови в задоволенні позову (поновлення на роботі позивача), слугував висновок службової перевірки про порушення відносно позивача кримінального провадження, що і є, на думку відповідача, дисциплінарним проступком.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року в задоволені вказаної заяви було відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати, та переглянути рішення за нововиявленими обставинами.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначав, що наявність виправдувального вироку відносно позивача не є нововиявленою обставиною у даній справі про оскарження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки судами першої та апеляційної інстанції по цій справі було встановлено в діях позивача порушення службової дисципліни, за що й було його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Суд також зазначив, що саме реалізація дисциплінарного стягнення, що мало передумовою встановлення службовим розслідуванням порушення службової дисципліни, стала підставою для звільнення позивача, а встановлені вказаним службовим розслідуванням обставини не ставляться в залежність від наявності факту набрання чинності вироком суду.
Колегія суддів вважає такі висновки правильними з огляду на наступне.
Згідно ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Відповідно до вищезазначених норм, необхідними ознаками обставин, за яких їх можна вважати нововиявленими, є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге те, що ці обставини не були і не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Як було зазначено, вказана заява мотивована тим, що звільнення зі служби в поліції позивача у 2019 році було здійснено в результаті порушення відносно нього кримінального провадження та саме через ці обставини відповідачем було проведено службове розслідування та звільнено позивача внаслідок реалізації дисциплінарного стягнення. Підставою для ухвалення рішення судом, а саме відмови в задоволенні позову (поновлення на роботі позивача), слугував висновок службової перевірки про порушення відносно позивача кримінального провадження, що і є, на думку відповідача, дисциплінарним проступком.
Крім того, позивачем зазначено, що підставою для ухвалення вказаного рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року слугував висновок про порушення кримінального законодавства щодо обвинувачення позивача у вчиненні кримінального правопорушення згідно ч.3 ст.368 КК України.
Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи позивача та зазначає, що приймаючи рішення від 28 грудня 2019 року, Миколаївський окружний адміністративний суд виходив, зокрема, з того, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідач довів факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку та обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Відповідач, при визначенні виду стягнення, дотримався вимог, встановлених пунктом 2 частини 6 та частиною 12 статті 19 Дисциплінарного статуту.
Позивач, про що вже зазначалося, під час службового розслідування відмовився від надання пояснень щодо обставин та подій, викладених у висновку службового розслідування.
Твердження ОСОБА_1 про те, що вина у вчиненні дисциплінарного проступку має бути встановлена вироком суду, суд визнав хибними.
Судом зазначено, що позивач був звільнений у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580), а не в зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення поліцейського до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580).
На підставі наведеного, на думку суду, підстави для визнання протиправним та скасування наказу №746 відсутні.
Також, переглядаючи в апеляційному порядку вказане рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлена в ході службового розслідування поведінка позивача, як поліцейського, суперечила загальним принципам діяльності поліції, визначеним розділом 2 Закону, та призвела до негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів. 
Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
ОСОБА_1 в своєму позові та в апеляційній скарзі наголошував, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності до набрання законної сили обвинувального вироку.
Разом з тим, колегія суддів зазначала, що предметом службового розслідування було не вчинення позивачем кримінального правопорушення, а порушення ним службової дисципліни, що не залежить від наявності чи відсутності остаточного вироку суду по кримінальному провадженню.
З вищезазначених підстав колегія суддів не прийняла до уваги і посилання апелянта на відсутність порушень вимог КПК України в його діях.
Слід зазначити, що саме реалізація дисциплінарного стягнення, що мало передумовою встановлення службовим розслідуванням порушення службової дисципліни, стала підставою для звільнення позивача. Встановлені вказаним службовим розслідуванням обставини не ставляться в залежність від наявності факту набрання чинності вироком суду.
При цьому, приписи Закону диференціюють види відповідальності на дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, та не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.
Наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не може виключати можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування фактів невиконання чи неналежного виконання поліцейським вимог службової дисципліни.
Також суд зазначав, що вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності визначає обов`язок з`ясувати склад дисциплінарного проступку в її діях незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в межах кримінального провадження, та чи взагалі настали для такої особи відповідні наслідки.
Окремо колегія суддів зазначає, що звертаючись з даною заявою, позивач посилався на п.1 ч.2 ст.361 КАС України, згідно якої підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
З аналізу наведеного вбачається, що відповідні істотні для справи обставини (які є підставами для перегляду судового рішення) повинні одночасно відповідати двом характерним критеріям: такі обставини не були встановлені судом (1) та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою (2).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що обставина відсутності в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (що було встановлено вироком суду від 02 вересня 2021 року), була відома позивачу, тобто особі, яка звернулась зі заявою про перегляд судового рішення, і станом на час розгляду справи судом першої інстанції.
Наведені висновки також узгоджуються з тією обставиною, що у вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2021 року судом було зазначено (т.2 а.с.8 даної адміністративної справи), що обвинувачений ОСОБА_1 під час судового розгляду вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав, від надання показань відмовився з посиланням на ст.63 Конституції України. Під час судового розгляду зазначив, що відносно нього відбулася провокація злочину, обвинувачення побудоване на припущеннях та штучно створених доказах, просив його виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
З огляду на зазначене, вказані позивачем обставини не є нововиявленими в силу їх не відповідності п.1 ч.2 ст.361 КАС України та не впливають на правильність і законність ухваленого судом першої інстанції рішення, а тому слід відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне рішення без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при розгляді заяви не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.