ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2022 року
м. Київ
справа № 759/2975/20
провадження № 51-560км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,                                                
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100080008734, щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Путивля Путивльського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року ОСОБА_7 засуджено: за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.    
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14 грудня 2019 року близько 12:50, перебуваючи на сьомому поверсі загального коридору житлового будинку АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном демонтував та таємно викрав секцію чавунної батареї центрального опалення будинку вартістю 3500 грн.
Крім цього, 16 грудня 2019 року близько 12:40 ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі загального коридору житлового будинку за вищевказаною адресою, з метою заволодіння чужим майном демонтував та повторно таємно викрав секцію чавунної батареї центрального опалення будинку вартістю 3500 грн.
Того ж дня близько 13:50 ОСОБА_7 , перебуваючи на четвертому поверсі загального коридору житлового будинку за зазначеною вище адресою, з метою заволодіння чужим майном демонтував та повторно таємно викрав секцію чавунної батареї центрального опалення будинку вартістю 3500 грн.
17 грудня 2019 року близько 12:50 ОСОБА_7 , перебуваючи на дев`ятому поверсі загального коридору житлового будинку за вищевказаною адресою, з метою заволодіння чужим майном демонтував і повторно викрав секцію чавунної батареї центрального опалення будинку вартістю 3500 грн.
18 грудня 2019 року близько 09:25 ОСОБА_7 , перебуваючи на восьмому поверсі загального коридору вказаного вище житлового будинку, з метою незаконного заволодіння чужим майном демонтував секцію чавунної батареї центрального опалення будинку вартістю 3500 грн, однак довести свій намір до кінця не зміг із причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий та затриманий із викраденим майном мешканцями будинку.
Київський апеляційний суд 20 грудня 2021 року скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому: за ч. 1 ст. 185 КК покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.   
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі винного через суворість.   Вказує, що апеляційний суд безпідставно врахував його попередні судимості, які на момент вчинення інкримінованих йому злочинів були погашені, внаслідок чого необґрунтовано скасував вирок місцевого суду в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.  
Позиції інших учасників судового провадження 
У суді касаційної інстанції прокурор частково підтримав касаційну скаргу засудженого та просив змінити вирок апеляційного суду. 
Мотиви Суду
Відповідно до ст.433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не заперечуються.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК встановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У цьому провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено з порушенням указаних положень закону. 
Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора щодо м`якості призначеного  ОСОБА_7 покарання апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині звільнення від відбування покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому реальне покарання. 
При цьому апеляційний суд разом із характером і ступенем тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень урахував кількість епізодів крадіжки, предметом яких були батареї центрального опалення в зимовий період, і дані про його особу, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має неповнолітню дитину та не працює. Крім того, суд зазначив про відсутність будь-яких даних, які б указували на можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.  
З огляду на такі обставини, яких не оспорено в касаційній скарзі, апеляційний суд дійшов мотивованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та відсутність підстав для застосування до призначеного йому покарання ст. 75 КК.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. На переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_7  покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, обставини, що вказують на несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання через його суворість, а також на необхідність звільнення засудженого від його відбування на підставі ст. 75 КК, відсутні. 
Разом з тим є слушними доводи засудженого про те, що його попередні судимості погашено, тому безпідставно враховані апеляційним судом під час скасування вироку місцевого суду та при призначенні покарання.  
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 108 КК такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину. 
За результатами апеляційного розгляду суд дійшов помилкового висновку про те, що судимість ОСОБА_7 за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2011 року є непогашеною, оскільки не врахував вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,  у неповнолітньому віці та строки її погашення, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 108 КК. 
Отже, всі попередні судимості ОСОБА_7 погашено у визначеному законом порядку. Тому з мотивувальної частини вироку апеляційного суду слід виключити посилання про врахування під час призначення засудженому покарання його попередніх судимостей, а  касаційна скарга засудженого в цій частині підлягає частковому задоволенню. 
Перевіркою кримінального провадження не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, які би були підставами для скасування вироку апеляційного суду. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року стосовно   ОСОБА_7 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання про врахування під час призначення останньому покарання його попередніх судимостей. В решті вирок залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_3