ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 травня 2022 року                                                                 м. Чернівці
справа № 727/3531/21
провадження №22-ц/822/333/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д.
за участю: позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Танасійчук Н.М.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на майно.
Позовна заява обґрунтована тим, що квартира АДРЕСА_1 належала її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. В 1997 році мати їй подарувала свою 1/2 частку вказаної квартири, а вона пізніше подарувала цю частку своєму сину ОСОБА_7 , який в свою чергу уклав договір дарування від 15 січня 2020 року із ОСОБА_4 . 
Зазначала, що у вказаній квартирі вона постійно проживала з часу укладення вищезгаданого договору, тобто з 1997 року. Проживаючи у квартирі, вона здійснювала догляд за своїми батьками, оскільки мати та батько були особами дуже похилого віку і потребували постійного догляду. Після смерті матері, у листопаді 2012 року, вона офіційно зареєструвалася за вказаною адресою та фактично проживала і здійснювала догляд за старим батьком-інвалідом ВВВ ІІ групи.
Після дарування своєї частки квартири, у серпні 2018 року своєму синові, вона користуючись правом вільного доступу до належного йому майна та користування ним, продовжувала проживати у даній квартирі та здійснювати догляд за батьком.
За життя її батько постійно проживав у спірній квартирі та ніколи не висловлював наміру подарувати свою частку квартири будь-кому з родичів, оскільки боявся залишитися на старість без житла.  
У січні 2019 року, ОСОБА_6 , у віці 98 років помер.
Після смерті батька,  у лютому 2019 року, вона звернулася до нотаріуса із наміром написати заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус їй повідомила, що на час смерті у власності батька не було майна, оскільки свою Ѕ частку квартири батько подарував своєму сину ОСОБА_3 сім з половиною років тому, згідно з договором дарування від 03 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Каленюк В.С.
У неї виникли сумніви щодо дійсності даного договору дарування, оскільки батько постійно підкреслював, що він проживає і користується власною квартирою і жодного натяку про те, що квартира є подарованою та йому вже не належить, не було. Відповідач ОСОБА_3 їй також ніколи не повідомляв про те, що квартира батькові вже не належить, а постійно підкреслював, що батько проживає у власній квартирі.
Вважала укладений батьком договір дарування недійсним з тих причин, що у дарувальника не було волевиявлення на відчуження квартири, оскільки до своєї смерті він проживав у даній квартирі.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд:
- визнати недійсним договір дарування частки квартири від 03 серпня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Каленюк В.С., згідно якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у вигляді Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Вказує на те, що у проставленому на договорі дарування посвідчувальному написі, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С. зазначено лише про похилий вік дарувальника без посилання на його фізичні вади, хворобу чи іншу причину, яка унеможливлювала самостійне підписання ним цього договору.
Водночас, як вбачається із доданої до матеріалів справи нотаріально посвідченої довіреності від 03 квітня 2012 року, ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником та особисто підписав даний документ.
З викладеного вбачається, що у квітні 2012 року ОСОБА_6 зміг підписати документ та похилий вік йому не перешкоджав, однак через чотири місяці, ОСОБА_6 через хворобу чи фізичну ваду вже цього зробити не зміг.
Зазначає, що сам по собі похилий вік особи не свідчить про її неможливість виконати підпис на документі, тому не є підставою для підписання договору іншою особою. Інших обставин, які б підтвердили неможливість дарувальника самостійно підписати договір, немає.

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 03 серпня 2012 року між ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 з другої сторони, укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_6 дарує, тобто безоплатно передає, а обдаровуваний, ОСОБА_3 , син, приймає у дар, тобто у належну дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частку двокімнатної квартири спільного заселення №2(два), яка відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 17 липня 2012 року №34851574, має загальну площу 55.36 кв.м, в тому числі житлову площу, а також коридор І пл..11.50 кв.м загального користування з власником квартири АДРЕСА_2 .
Даний договір посвідчено 03 серпня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С., зареєстровано в реєстрі № 2814. Нотаріусом зазначено, що договір підписано сторонами у його присутності. У зв`язку з похилим віком Дарувальника договір посвідчений у нього вдома за адресою: АДРЕСА_3 та за дорученням Дарувальника, в його присутності, текст договору підписано ОСОБА_8 . 
Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_6 відчужуваної частки квартири спільного заселення перевірено.
Особу ОСОБА_8 , яка підписала договір, встановлено, її дієздатність перевірено.
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача та відповідача - ОСОБА_6 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а. с. 11).
В матеріалах справи також наявна довіреність від 23 квітня 2012 року, згідно якої ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх державних та недержавних органах, тощо. В зазначеному документі довіритель проставив підпис особисто ( а.с.63)
З дослідженої за клопотанням відповідача позовної заяви ( про зміну позовних вимог) в справі № 727/10139/19 встановлено, що ОСОБА_1 в зазначеній заяві ( на ст.148) стверджувала про те, що з 2012 року до січня 2020 року вона не мала доступу до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Допитати приватного нотаріуса, яка посвідчувала спірний договір дарування неможливо, у зв`язку з її смертю.
Допитати в якості свідка ОСОБА_8 , яка замість дарувальника підписала договір, неможливо у зв`язку з її станом здоров`я.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору дарування спірної квартири дарувальник перебував у похилому віці - 91 рік, хворів. Та обставина, що дарувальник після укладення договору продовжував проживати у спірній квартирі, не свідчить про недійсність відповідного договору, а навпаки підтверджує добросовісність відповідача по відношенню до свого батька. Все вищезазначене в сукупності, свідчить про дійсність намірів дарувальника на укладення спірного правочину.
Зі змісту договору дарування вбачається, що на момент його укладення волевиявлення дарувальника було вільним, усвідомленим і відповідало його внутрішній волі та йому було роз`яснення наслідки його укладення.
Водночас позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема доводи позивача про те, що вона проживала разом з батьком до часу його смерті спростовуються дослідженою в судовому засіданні уточненою позовною заявою в справі № 727/10139/19, де остання стверджувала протилежне.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
За правилом частин першої, третьої-четвертої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203   цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). 
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (статті 717, 719 ЦК України).
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Аналогічні положення містяться у п.5 гл.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, яким передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що інша особа може підписати договір замість сторони правочину у разі, якщо остання фізично не здатна з поважних причин проставити підпис власноруч.
Судом встановлено, що у проставленому на договорі дарування посвідчувальному написі приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С. зазначено, що через похилий вік дарувальника цей договір посвідчений у дарувальника вдома за адресою: АДРЕСА_3 та за дорученням дарувальника, в його присутності, текст договору підписано ОСОБА_8 . 
Особу ОСОБА_8 , яка підписала договір замість дарувальника, встановлено, її дієздатність перевірено (а.с.44).
При цьому, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 , яка підписала договір дарування замість дарувальника на даний час є лежачою хворою, тому до суду прийти та підтвердити зазначене не може. Технічні засоби, з допомогою яких остання могла би зв`язатися з судом дистанційно, у неї відсутні. 
Нотаріус, яка посвідчувала договір дарування, померла. 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Пунктом 1 Глави 3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії.
Відповідно до пункту 1 Глави 4 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.
Згідно пунктом 2 Глави 1 Розділу І Порядку, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.
Судом встановлено, що у зв`язку з похилим віком (на момент укладення договору - 91 рік) та хворобою ОСОБА_6 за його дорученням, в присутності нотаріуса договір дарування від його імені було підписано ОСОБА_8 . Договір дарування складений та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С. за адресою: АДРЕСА_3 , яка була місцем проживання ОСОБА_6 до моменту смерті.
Як убачається зі змісту договору дарування, його складено у письмовій формі, із зазначенням місця його складення та засвідчено гербовою печаткою нотаріуса. 
При цьому, судом враховано, що підписання дарувальником довіреності у квітні 2012 року не є переконливим свідченням про можливість підписання ним власноруч договору дарування у серпні 2012 року, враховуючи його похилий вік та стан здоров`я. 
Колегія суддів враховує, що як довіреність від 23 квітня 2012 року, так і договір дарування від 03 серпня 2012 року посвідчено одним і тим же нотаріусом Каленюк В.С. за місцем проживання ОСОБА_6 . У довіреності від 23 квітня 2012 року нотаріус зазначила, що довіреність посвідчена удома ОСОБА_6 у зв`язку з хворобою та похилим віком (а.с.63). Отже, один і той же нотаріус визначала стан дієздатності та стан здоров`я ОСОБА_6 . 
В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 пояснив, що на момент укладення договору дарування батькові було 91 рік, він хворів, у нього був сильний тремор рук і тому він не міг самостійно підписати договір.
З копії довіреності від 23 квітня 2012 року вбачається, що її підписав ОСОБА_6 . Разом з тим, його підпис в довіреності виконаний таким чином, що підтверджує ту обставину, що у ОСОБА_6 був тремор рук.
Більше того, позивачкою жодними доказами не спростовано неспроможність її батька власноруч підписати договір дарування у серпні 2012 року чи допущення будь-яких порушень з боку нотаріуса при посвідченні договору дарування.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
У даній справі відсутні докази наявності обставин, з огляду на які ОСОБА_6 , який був батьком сторін по справі та вчинив договір дарування на користь свого сина, обмежувався у праві вільно розпоряджатися своєю власністю.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що договір дарування ОСОБА_9 укладено за шість з половиною років до смерті. За життя ним, як стороною правочину, договір не оспорювався.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що на момент укладення оспорюваного договору дарування, батько сторін перебував у похилому віці - 91 рік, хворів, тому обґрунтовано вважав, що саме по собі підписання цього договору замість нього іншою особою, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним.
Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення дарувальника відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 лютого 2022 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 24 травня 2022 року.

Головуючий                                               Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак
І.Б. Перепелюк