ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/508/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №708/663/21 Категорія: 304090000 	Попельнюх А. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       28 квітня 2022 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі – АТ «Універсал Банк», банк) на заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2021 року у справі за позовом АТ «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –
в с т а н о в и в :

У липні 2021 року АТ «Універсал банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням ним умов кредитного договору від 06 березня 2019 року, у розмірі 12 675, 87 грн. та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.
Позов мотивовано тим, що в жовтні 2017 року позивачем запущено новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю вказаного проекту є той факт, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорту та РНОКПП у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. 
06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 06 березня 2019 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір, та зобов`язується виконувати його умови. 
Крім того в анкеті зазначено наступне «прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем……., яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою моїх дій згідно з Договором.»
На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач на підставі п. 5.11 Розділу ІІ Умов зобов`язався щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розміри та в термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф. 
Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
Станом на 30 серпня 2019 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 5.16 п. 5 розділу ІІ Умов, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. На залишок простроченої заборгованості Банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами, зокрема штраф, що розраховується за формулою: 100 грн + 6,4 % від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця. При цьому діє ставка 0, 00001 % річних.
Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 22 грудня 2020 року становить 12 675, 87 грн. в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 7 662, 97 грн; заборгованість за пенею та комісією 5 012,9 грн.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк», у зв`язку з чим, після збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06 березня 2019 року у розмірі 13 261, 07 грн станом на 23 березня 2020 року, в тому числі загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 7 662, 97 грн та заборгованість за пенею та комісією 5 598, 1 грн (з яких 5 384,10 грн пені та 214 грн комісії) та судовий збір у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 06 березня 2019 року в розмірі 6 675,87 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" понесені судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору в сумі 1 142,76 грн. 
Таке рішення суд мотивував тим, що між сторонами виникли боргові правовідносини на підставі анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 від 06 березня 2019 року, у свою чергу позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу по справі кредитні кошти, що підтверджено випискою по рахунку.
При цьому в частині частково задоволення позовних вимог щодо визначення розміру тіла кредиту, судом вказано на те, що наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 662, 97 грн не підтверджена випискою з поточного рахунку, відповідно до якої станом на 08 липня 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 6 675,87 грн. Тобто отримання відповідачем грошових коштів у розмірі більшому, ніж відображено у виписці, було неможливе, тому суд прийшов до висновку, що отримання відповідачем кредитних коштів з тілом кредиту у розмірі 7 662, 97 грн позивачем не доведено. Надані суду розрахунки не спростовують наведених висновків, оскільки за своєю правовою природою являються математичними розрахунками та не можуть доводити суми боргу за тілом кредиту без підтвердження наведеного факту належними та допустимими доказами.
Таким чином оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті, тому, на переконання суду, підлягають примусовому стягненню у сумі 6 675,87 грн.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги в частині пені та комісії у розмірі 5 598, 1 грн суд виходив з того, що банком в цій частині позовні вимоги недоведені належними та допустимими доказами, оскільки подані паперові копії електронних доказів є неналежними доказами відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, а оригінал електронного доказу судом не надано. 
Рішення суду оскаржено позивачем в апеляційному порядку.
Апелянт вказує, що викладені в рішенні Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2021 року висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, окрім того, судом першої інстанції не повною мірою правильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Банк вважає, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, адже боржник, підписуючи додану до позову анкету-заяву до договору надання банківських послуг розумів, погодився і був ознайомлений з Умовами та Тарифами (зокрема з п. 8.1 Тарифів, котрий містить умови про процентну ставку, пеню та комісію). Це свідчить про те, що Умови були погоджені відповідачем і він був з ними ознайомлений ще до активації картки у мобільному додатку, і якщо відповідачу не підходили Умови, він би не отримував картку. Підписуючи анкету-заяву боржник приєднався та був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал-Банк», Тарифами за карткою «Monobank», Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Картка monobank», адже підписав анкету-заяву, у якій записані положення про ознайомлення останнього з вищевказаними документами.
Крім того в апеляційній скарзі представник банку просить врахувати відповідність укладення між банком та боржником договору про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію».
Вказав, що відсутність підпису боржника на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою monobank, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорті споживчого кредиту не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит, оскільки правова природа договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. 
Боржник висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку monobank шляхом застосування клієнтом та Банком електронного цифрового підпису. Такі аргументи підтверджує правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18.
Суму заборгованості підтверджено наданим банком розрахунком заборгованості, яка на думку апелянта є достатнім доказом виниклої суми заборгованості, оскільки розрахунок містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за тілом кредиту, дати нарахування складових загальної суми заборгованості.
Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, апелянт просить врахувати наведені в апеляційній скарзі аргументи, скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 цього Закону України).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував вказані положення закону та вірно прийшов до висновку про укладення між банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі, тому доводи апеляційної скарги в цій частині та посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18 є безпідставними.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Районний суд, повно та всебічно дослідивши достатність та допустимість наданих банком доказів щодо доведення розміру заборгованості за тілом кредиту (фактично отриманих боржником), з дотриманням вимог закону визначив доведеною суму боргу за тілом кредиту у розмірі 6 675,87 грн. Сума боргу у розмірі заявленому позивачем більшому розмірі не підтверджена первинними банківськими документами (випискою по рахунку).
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Перевіряючи доводи апелянта в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5 598, 1 грн апеляційний суд враховує наступне.
Нарахування комісії передбачено п. 8.1 «Тарифів», згідно з яким комісія, яка сплачується банку за зняття готівки на суму, що перевищує залишок власних коштів, у банкоматах і пунктах видачі готівки будь-яких українських і закордонних банків, а також за операції з валютою за карткою становить 4 % від суми зняття. Переказ з картки на картку або поточний рахунок фізичної особи в іншому українському банку (платіж по Україні) становить також 4 % у випадку використання кредитних коштів (кредитного ліміту). Тому саме за вищевказані послуги сплачується банку комісія, яка згідно виписки по рахунку відповідача складає 214 грн.
Пеня була нарахована банком відповідно до п. 8.1 «Тарифи»: санкції за порушення зобов`язань за кредитом нараховуються залежно від кількості днів прострочення, зокрема, якщо прострочення заборгованості перевищує 121 день, то нараховується штраф у розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення. При цьому діє ставка 0,00001 річних.
Розмір нарахованої по рахунку ОСОБА_1 заборгованості містить відображення у надано банком розрахунку (а.с. 58-59), який у сукупності із випискою по рахунку відповідача є належним доказом заборгованості відповідача, наданий позивачем на підтвердження свої вимог, тому помилково не врахований місцевим судом як належний доказ. Слід врахувати, що наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, відповідач власного розрахунку не надав, клопотання про залучення спеціаліста чи проведення економічної експертизи для спростування визначеного банком розміру заборгованості до суду не заявляв. Таким чином вказаний розрахунок відповідачем у силу вимог ст. 81 ЦПК України не спростовано.
Місцевий суд вказав, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов щодо розміру процентів та пені.
Натомість суд врахував, що позивачем не надано оригіналу електронного доказу, а наданий ним доказ містить іншу форму – паперову, тому не взяв їх до уваги у силу вимог ч. 5 ст. 100 ЦПК України.
Висновок суду також зводився до того, що інших підтверджень, що саме ці Тарифи та Паспорт споживчого кредиту «Картки monobank» погодив відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
З матеріалів справи встановлено, що 
06 березня 2019 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та отримано банківську картку.
До копії анкети-заяви долучено копію витягу Умов обслуговування рахунків фізичної особи, згідно з п. 1 розділу 1 «Терміни та визначення» якого мобільний додаток - сервіс банку, що дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.
Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Розділу І Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.
Згідно з п.п. 2.2 п. 2 Розділу І Умов договір, що укладається між банком та клієнтом, містить елементи різних договорів.
Згідно п. 4.3, 4.8.1. п. 5 Розділу І клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.
П.п. 3.1, 3.4, 3.5 п. 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк надає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою. Платіжна карта активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток, авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.
Отже використовувати мобільний додаток та користуватися послугами банку (в тому числі щодо отримання кредитних коштів) клієнт може включно шляхом використання ПІН-коду, який є аналогом його власноручного підпису, тому всі банківські послуги надаються банком при обслуговуванні у електронній формі та підтверджуються клієнтом електронним підписом (в тому числі ознайомлення із умовами використання кредитних коштів чи відповідальності за порушення строків їх повернення) тільки після відповідного електронного «Погодження» з накладенням електронного підпису (а.с. 129).
Тому в даному випадку правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 у справі щодо укладення договору банківських послуг не на підставі Закону України «Про електронну комерцію».
За таких обставин колегія суддів не може погодитися із висновком районного суду про недоведеність позивачем конкретно запропонованих відповідачу Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», 
Оскільки банком доведено належними та допустимими доказами узгодження між сторонами відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісії, шляхом накладення електронного підпису на підставі ЗУ « Про електронну комерцію» позовні вимоги АТ «Універсалбанк» в частині стягнення 241 грн комісії та 5 384, 10 грн пені, на загальну суму 5 598,10 грн слід задовольнити, скасувавши рішення районного суду в цій частині.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов фактично задоволено на суму 12 273,97 грн., тобто на 93 % від заявленої ціни (13 261,07 грн.).
Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (2 270 грн) та з апеляційною скаргою (3 405 грн), всього на суму 5 675 грн. 
Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 5 278 грн.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні 5 598, 10 грн пені та комісії за договором від 06 березня 2019 року скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» в цій частині задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 241, 00 грн комісії та 5 384, 10 грн пені, а всього на суму 5 598,10 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 5 278,00 грн. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді