ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       27 липня 2022 року                м. Чернівці                Справа № 725/1378/22

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.,
секретар: Петранюк Ю.Т.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Іщенко І.В., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2022 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та просила стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно.
Свої вимоги мотивувала тим, що з 28.04.2016 року сторони перебували у шлюбі, від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 , яка після розірвання шлюбу на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2021 року проживає з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні.
З початком військових дій на території України позивач перебуває у безоплатній відпустці та немає заробітку, винаймає квартиру, а відповідач, в свою чергу, в добровільному порядку допомоги не надає, офіційно не працює, однак займається перепродажем автомобілів, а дитина потребує матеріального утримання, тому з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, позовні вимоги просила задовольнити.
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання та виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до її повноліття в розмірі 3000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, Провадження №22-ц/822/513/22
починаючи з 15.03.2022 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Із вказаним рішенням сторона відповідача не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку, вважає останнє незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1309 грн.
Вказує, що позивачкою не доведено факт, що матеріальний стан відповідача, який офіційно не працює, дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно та наголошує, що він постійно матеріально допомагає утримувати доньку, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Посилається на норми ст.182 СК України.
Відзив на апеляційну скаргу у справі не подавався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився із заявленим розміром, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги дитині.
Вказане рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону в повній мірі.
Обставини справи щодо перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2016 року, який розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2021 року, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі доньки ОСОБА_5 , проживання дитини разом із позивачкою сторонами визнається та не оспорюється (а.с.10, 14, 21-22).
Також, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з довідки про доходи вбачається, що ОСОБА_1 у період з серпня 2021 року по січень 2022 року працювала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та отримала дохід у розмірі 36 500 грн (а.с.6).
З договору оренди квартири АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 винаймає квартиру у ОСОБА_6 , орендна плата складає 5600 грн (а.с.15-20).
Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).
В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).
За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 2618 грн, з 1 липня - 2744 грн, з 1 грудня - 2833 грн.
Крім того, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є молодим за віком та працездатним, на підтвердження доводів своєї скарги не скористався процесуальним правом і не надав відомості про свої доходи, наявності у нього роботи, тощо.
Доводи апелянта щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання доньки не заслуговують на увагу з огляду на те, що зазначена обставина не позбавляє особу, з якою проживає дитина, згідно вимог ч.3 ст.181 СК України на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів за рішенням суду.
Крім того, з цих копій квитанцій (а.с.46-55) вбачається, що ОСОБА_2 перераховував кошти 21.09.2020 року в сумі 46,80 грн; 09.10.2020 року в сумі 204 грн; 11.11.2020 року в сумі 500 грн; 10.02.2021 року в сумі 1000 грн; 04.06.2021 року в сумі 1000 грн; 10.11.2021 року в сумі 1000 грн із призначенням платежу ОСОБА_7 , однак суд не приймає такі до уваги, оскільки такі були здійснені до звернення із позовом ОСОБА_1 , а також статус операції «очікує обробки» не свідчить про її здійснення чи зарахування коштів на рахунок дитини чи позивачки.
Квитанції (а.с.54-55) від 09.02.2022 року та 14.04.2022 року щодо сплати коштів у розмірі 1000 грн та 500 грн за ДУ№44 (група 5, дитина ОСОБА_5 ) не пов`язують здійснення оплати з відповідачем, оскільки платником зазначена ОСОБА_5 , також суд критично сприймає квитанції (а.с.56-57) від 12.02.2022 року, де отримувачем вказано ресторан «Панська втіха» та «Турбіна», оскільки з них неможливо встановити, хто саме відвідував зазначені заклади та на що вони були витрачені. 
Що стосується посилання на врахування судом стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів й інші обставини, що мають значення, то такі є неспроможними, оскільки процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували стан здоров`я чи матеріальне становище й спростовували висновки суду першої інстанції особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
При цьому, колегія суддів відмічає, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, і, як наслідок, вірно визначив розмір стягуваних аліментів, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                        Лисак І.Н.

Судді:                                                Владичан А.І.

                                                               Кулянда М.І.