Дата документу 29.04.2022 Справа № 331/4165/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/1304/22                                        Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є,
Є.У.№ 331/4165/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року                                             м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інтереси якого представляє по довіреності ОСОБА_1 , Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, від 26 січня 2022 року, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2014 по червень 2021 року в сумі 20 679,29 грн., судові витрати у розмірі 2270 грн. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2014 по 30.06.2021 у розмірі 20 679,29 грн. та судовий збір у сумі по 1135 грн. з кожного.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2021 року скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 в сумі 14754,11 грн. та судовий збір в розмірі по 809,79 грн. з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси якого представляє по довіреності ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просять рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідачі вказують, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права. Зазначають, що не отримували позовну заяву і дізналися про пред`явлення до них позову із заочного рішення, копію якого отримали 02.10.2021. Вважають, що судом порушені норми матеріального права, позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі Концерн «Міські теплові мережі»  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строки, зокрема, позовної давності, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки постанова КМУ від 11.03.2020 р. № 211 є чинною, карантин встановлений на території України, діє, позивач не пропустив строки позовної давності до заявлених вимог. Відповідачі, частково сплачуючи вартість послуг із теплопостачання, вчиняли дії, які свідчать про визнання боргу та переривання строків позовної давності.
Апеляційні скарги і копії ухвали про відкриття апеляційного провадження отримані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 04.04.2022, Концерном «МТМ» 07.04.2022, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень . 
18 квітня 2022 року відповідачі по справі надали відзив на апеляційну скаргу Концерну «МТМ», в якому вони просять залишити апеляційну скаргу Концерну «МТМ» без задоволення та скасувати рішення суду першої інстанції по справі, з підстав, зазначених в їх апеляційній скарзі.
Концерн «МТМ» у відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 27 квітня 2022 року, зазначив, що відповідачі протягом грудня 2014 листопада 2017 років періодично вносили платежі на погашення заборгованості за послуги з теплопостачання, що свідчить про визнання ними свого боргу та про переривання перебігу строку позовної давності та є підставою для стягнення всієї заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не  підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що встановлено витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи.
На підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 02 вересня 2011 року, який був укладений між позивачем та ОСОБА_1 , та особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідачам надавалися послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.
Факт надання Концерном послуг із теплопостачання, розмір нарахувань за отриманими послугами відповідачами не оспорювався. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як споживачі комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконував свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з листопада 2014 року по червень 2021 року у сумі 20 679,29 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з листопада 2014 по червень 2018 року, а тому до стягнення підлягає заборгованість, яка утворилася з липня 2018 року.
Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.
Суд не врахував, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. 
Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.
В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. 
Таким чином з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення, надані за період з лютого 2017 року по червень 2021 року на суму 19 044, 46 грн.
Доводи апеляційної скарги Концерну «МТМ» про те, що протягом 2014- 2019 років відповідачі періодично вносили платежі, що свідчить про визнання ними свого боргу і переривання строків позовної давності та про наявність підстав для стягнення всієї заборгованості є помилковими. 
Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 1,3 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати часткова сплата боржником основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчиняв дії, що свідчать про визнання лише певної частини чи періодичного платежу, то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу.
Із розрахунку заборгованості, доданого ОСОБА_3 до позовної заяви відомо, що протягом грудня 2014 – травня 2019 років відповідачі періодично вносили платежі за отримані послуги із теплопостачання. Зокрема, за листопада 2014 року за послуги з централізованого опалення було нараховано 291, 68 грн. та сплачено у грудні 2014 року 81, 89 грн.; з грудня 2014 по березень 2015 року щомісячна сума нарахувань становила по 291, 68 грн., із яких відповідачами сплачено у березні і квітні 2015 по 291, 68 грн. ; за квітень 2015 року нараховано до сплати 116, 67 грн., сплачено у травні 2015року 116, 67 грн.; за жовтень 2015 нараховано до сплати 122,82 грн., які сплачені відповідачами у листопаді 2015; за листопад 2015 року нараховано до сплати 248,43 грн., які сплачені відповідачами у січні 2016 року; за грудень 2015 року нараховано до сплати 241, 66 грн., які сплачені відповідачами у січні 2016 року; за січень 2016 нараховано до сплати 442, 47 грн., із яких у лютому 2016 частково сплачено 241, 66 грн.; у лютому 2016 року нараховано до сплати 301, 59 грн., у березні 2016 року сплачено 744, 06 грн.
Внесення відповідачами протягом грудня 2014 – лютого 2016 років періодичних платежів за послуги з теплопостачання не переривало перебіг позовної давності, оскільки розмір таких платежів не перевищував розмір щомісячних нарахувань.
Сплативши у березні 2016 року 744, 06 грн. відповідачі фактично вчинили дії, які свідчать про визнання ними свого боргу, отже у відповідності до приписів ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності розпочався заново і сплинув у березні 2019 року.
За таких обставин доводи апеляційної скарги Концерну «МТМ» про те, що ним не пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу з листопада 2014 року є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідачів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невручення позовної заяви і повісток про виклик у судове засідання при ухваленні заочного рішення не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Процесуальні права відповідачів були відновлені судом першої інстанції під час розгляду заяви останніх про перегляд заочного рішення, за результатами якого заочне рішення було скасовано, справу призначено до нового розгляду, який відбувся за участі ОСОБА_1 , яка представляла свої інтереси та інтереси співвідповідача ОСОБА_2 . 
Вимоги апеляційної скарги відповідачів про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог і про відмову у задоволенні позову у повному обсязі не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.
За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні, з відповідачів на користь Концерну підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання, що утворилася з лютого 2017 року, розмір якої станом на червень 2021 року становить 19 044, 46 грн.
На підставі ст.141 ч.1,ч.13 ЦПК України з відповідачів на користь Концерну підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій на загальну суму 5 226, 40 грн., тобто по 2 613, 20 грн. з кожного. 
Керуючись ст.ст. 374,375,376, 381-384 ЦПК України, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси якого представляє по довіреності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 рокуу цій справі змінити.
Стягнути солідарно із  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за централізоване опалення за період з лютого 2017 року по червень 2021 року у розмірі 19 044, 46 грн. (дев`ятнадцять тисяч 44 гривні 36 коп.).
Стягнути із  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у сумі по 2 613, 20 грн. (дві тисячі шістсот тринадцять гривень 20 коп) з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

                                                                                                                   О.М. Кримська