ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2022 року                                                                                      Справа № 903/701/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Розізнана І.В. 

секретар судового засідання Гладка Л.А. 
за участю представників сторін:
від позивача:   Колісник Б.О.
від відповідача:  Грищеко О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на рішення Господарського суду Волинської області від  19.11.2021 р. та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21, ухвалені суддею Якушевою І.О.
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”, смт.Чабани, Києво-Святошинського району, Київської області
до Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище”, с.Топилище, Іваничівського району, Волинської області
про стягнення 708 837,32 грн.

          На адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” про стягнення з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” 708 837,32 грн., з них: 131 138,01 грн. пені, 358 850,20 грн. штрафу, 176   298,38 грн. 48% річних, 42 550,73 грн. збитків, завданих інфляцією.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №ВВ 09/18 від 02.04.2018 щодо своєчасного та повного розрахунку за переданий товар.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. у справі №903/701/21  позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” 65 569 грн. 01 коп. пені, 179 425 грн. 10 коп. штрафу, 176  298 грн. 38 коп. 48% річних, 9 994 грн. 61 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові про стягнення 65 569 грн. 01 коп. пені, 179 425 грн. 10 коп. штрафу, 42 550 грн. 73 коп. збитків, завданих інфляцією, відмовлено.
Додатковим рішенням від 10.12.2021 р. заяву б/н від 30.11.2021 представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"   про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”  38 600 грн. 74 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви про відшкодування витрат, понесених позивачем на  професійну правничу допомогу, в частині стягнення 2463 грн. 88 коп. відмовлено.
Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р., відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10 грудня 2021 року по справі №903/701/21, апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10 грудня 2021 року по справі №903/701/21 -   задовольнити. Додаткове Рішення Господарського суду Волинської області від 10 грудня 2021 року по справі №903/701/21, змінити. Зменшити заявлені до стягнення витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” на правничу допомогу у даній справі. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” про здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу у даній справі задовольнити частково в частині відшкодування на його користь 4000,00 гривень.
Також до апеляційної скарги скаржником додано клопотання, в якому апелянт просить судові засідання у справі №903/701/21 за апеляційною скаргою вих. №28-1/12 від 28 грудня 2021 року на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10 грудня 2021 року по справі №903/701/21,  призначити до розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” із застосуванням програмного забезпечення "EasyCon", де братиме участь Грищенко Олександр Миколайович.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/701/21 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л.,  суддя Бучинська Г.Б.,  суддя Василишин А.Р.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21. Клопотання представника Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/701/21 – задоволено,  справу призначено до розгляду. 
    Також, не погодившись із прийнятим рішенням, Фермерське господарство “Агроінвест-Топилище” звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на рішення Господарського суду Волинської області від   19.11.2021 р.   у справі №903/701/21 задовольнити. Рішення Господарського суду Волинської області від  19.11.2021 р.  у справі №903/701/21 - змінити. Прийняти у справі нове рішення, котрим задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” до   Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” про стягнення суми коштів згідно договору поставки №ВВ09/18 від 02 квітня 2018 року, стягнувши із відповідача на користь Позивача 35 885,02 штрафу, 13 1113,80 грн. пені та 11 018,65 грн. 3% річних.
Також до апеляційної скарги скаржником додано клопотання, в якому апелянт просить судові засідання у справі №903/701/21 за апеляційною скаргою вих. №11-1/12 від 11 грудня 2021 року на   рішення Господарського суду Волинської області від 19 листопада 2021 року по справі №903/701/21,   призначити до розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” із застосуванням програмного забезпечення "EasyCon", де братиме участь Грищенко Олександр Миколайович.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на рішення Господарського суду Волинської області від   19.11.2021 р.   у справі №903/701/21. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище”, яка подана на рішення Господарського суду Волинської області від   19.11.2021 р.   у справі №903/701/21 та апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище”, яка подана на додаткове судове рішення від 10.12.2021 в справі №903/701/21 для спільного розгляду. Клопотання представника Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/701/21 - задоволено.
24.01.2022 р. на адресу апеляційного господарського суду  від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” надійшов  відзив  на апеляційну скаргу на додаткове рішення, в якому позивач просить апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Волинської області  від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21 залишити без змін.
31.01.2022 р. на адресу апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” надійшов  відзив  на апеляційну скаргу на рішення, в якому позивач просить апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду  Волинської області  від 19.11.2021 р. у справі №903/701/21- без змін.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду   від 03.02.2022 р. розгляд апеляційних скарг відкладено на "17" березня 2022 р. о 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань    № 2(ВКЗ).
10.02.2022р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2022 р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/701/21 - задоволено.
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Бучинської Г.Б.   судове засідання у справі №903/701/21 призначене на 17.03.2022 о 10:00 год. не відбулося.
Відповідно до відомостей табелю КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя Бучинська Г.Б. перебувала у відпустці з 25.02.2022 р. по 03.04.2022 р.   
Розпорядженням   керівника апарату суду №01-05/110 від 28.03.2022 р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Бучинської Г.Б., призначено заміну судді члена колегії у судовій справі №903/701/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №903/701/21 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.,   суддя Розізнана І.В.
Ухвалою від 29.03.2022 р. прийнято апеляційні скарги Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.,   суддя Розізнана І.В.
04.04.2022р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 05.04.2022 р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/701/21 - задоволено.
19.04.2022 р. на електрону адресу апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” надійшли додаткові пояснення по суті спору. 
03.05.2022 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду  від представника відповідача надійшла заява-повідомлення про понесення Фермерським господарством “Агроінвест-Топилище”  судових витрат  на професійну правничу допомогу у майбутньому.
18.05.2022 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від  представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” надійшло клопотання  про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21.   
Колегія суддів вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відтак, ст.119 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У своєму клопотанні, Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”  обґрунтував, що  відзив  на апеляційну скаргу на додаткове рішення не був поданий у зв`язку із початком військових дій на території Київської області,  що зумовило обставини за яких у товариства пропустило строку на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначені обставини оцінює як достатні, а поновлення строку для надання відзиву - підставне.
В судовому засіданні 19.05.2022 р. представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг, просить задоволити їх вимоги.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційних скарг та надав додаткові пояснення по суті спору, вважає що рішення та додаткове рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак просить рішення та додаткове рішення залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення та додаткового рішення  суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. у справі №903/701/21 позов задоволено частково. Суд першої інстанції, враховуючи положення ст. ст. 11, 509, 549, 551, 612, 625, 626-629, 655, 662, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 20, 173, 230, 231, 233 ГК України, беручи до уваги порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого договором поставки № ВВ 09/18 від 02.04.2018 р., дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 65 569 грн. 01 коп. пені, 179 425 грн. 10 коп. штрафу, 176 298 грн. 38 коп. 48% річних, 9 994 грн. 61 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові про стягнення 65 569 грн. 01 коп. пені, 179 425 грн. 10 коп. штрафу, 42 550 грн. 73 коп. збитків, завданих інфляцією, відмовлено. Суд першої інстанції, приймаючи рішення, застосував норми ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та зменшив розмір пені та штрафу на 50 % від правомірно заявленої суми.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог; строк позовної давності на час звернення позивача з позовом до суду не закінчився та є продовженим на строк дії карантину.
Додатковим рішенням від 10.12.2021 р. заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, задоволено частково. Суд першої інстанції вказав на те, що  під час розгляду справи №903/701/21 судом було встановлено, що із загальної суми, заявленої позивачем до стягнення – 708 837,32 грн. (100%) правомірною є сума  666 286,60 грн. (94%), з яких: 131 138,01 грн. - пеня, 358 850,20 грн. - штраф, 176 298,38 грн.  – 48% річних. Разом з цим, суд, приймаючи рішення, частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив заявлені до стягнення пеню та штраф на 50%.  Однак, при розподілі витрат позивача на професійну правничу допомогу суд враховує, що судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки покладаються на відповідача без урахування зменшення цих сум. З огляду на викладене, є підстави для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог, що становить 38600,74 грн. (94% із заявлених 41064,62 грн.). 

2.Узагальнені доводи апеляційних скарг та заперечення щодо них інших учасників справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на рішення, представник Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” звертає увагу на те, що висновки Господарського суду Волинської області, котрі викладені в рішенні від 19 листопада 2021 року по справі №903/701/21 в частині прийняття відповідного судового рішення не відповідають нормами чинного законодавства України та судовій практиці у вирішенні аналогічних спорів.
Господарський суд Волинської області не зазначив та не навів жодного належного та допустимого обґрунтування та правового твердження, котрі б надавали можливість встановити та стверджувати те, що вказана позовна заява не підлягає до задоволення
Фермерське господарство “Агроінвест-Топилище” зазначає та просить взяти до уваги, що дійсно мало місце незначне затримання під час проведення розрахунків із позивачем за придбаний товар, затримка у котрому зокрема підтверджується та/або зумовлена існуванням численних перешкод у тому, як то, наприклад, необхідність сплати податків, зборів та інших платежів до державного бюджету та різного роду фондів, заробітної плати працівників Відповідача, виплата орендної плати громадянам (селянам) у котрих відповідач орендує земельні ділянки для власного обробітку. Поряд із цим, не дивлячись на наявне власне фінансове навантаження на власне Господарство, відповідач все ж таки впродовж жовтня - грудня 2018 року здійснював (хоч і часткове) погашення заборгованості перед позивачем. У повному обсязі погашення було здійснено відповідачем у грудні 2018 року. Таким чином, просить врахувати, що затримка та/або період затримки у проведені розрахунків є незначним, не тривалим, та таким, що не приніс значних та жодних збитків для підприємства Позивача. Доказів протилежного позивачем не надано.
Судом першої  інстанції, встановлено, що позивач здійснив нарахування 48% річних за кожен день прострочення, тобто спосіб їх обчислення підпадає під визначення пені, тоді як позивач уже нарахував та заявив до стягнення пеню. З урахуванням викладеного підстави для задоволення саме 48%-річних, на правове переконання відповідача, має обмежувати нарахуванням процентів за ч.2 ст.625 ЦК України як відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, саме у розмірі 3%-річних.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” у справі №903/701/21 про стягнення суми коштів згідно договору поставки №ВВ09/18 від 02 квітня 2018 року, в частині заявлений до стягнення суми нарахованих 48%-річних мають бути перераховані за період прострочення відповідно до розміру 3%-річних.
Відтак, при умові отримання суми основної заборгованості ще у грудні 2018 року, існуванням незначного часу/строку затримки у проведені відповідачем повної оплати за товар, передбаченою можливістю взагалі стягнення річних та штрафних санкцій, відсутність підтвердження факту понесених позивачем збитків, наявності надмірного нарахування пені, штрафу та 48%-річних, ФГ «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» звертається до суду із клопотанням про зменшення заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій до 10% від розміру заявлених до стягнення у позовних вимогах.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” вказує на те, що оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат щодо супроводу даної справи, як кваліфікований фахівець, беручи до уваги відсутність участі у судових засіданнях суду, на які витрачено не багато часу, відповідач вважає, що оскільки дана справа не відноситься до категорії складних, а отже не потребувала затрати значного часу та великого обсягу юридичної і технічної роботи під час підготовки до розгляду, то керуючись критеріями реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, характеру та обсягу наданих адвокатом позивача послуг, справедливим та співрозмірним є призначення відшкодування відповідачу відповідних витрат у розмірі 4 000,00 грн. шляхом їх стягнення із відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Волинської області  від 19.11.2021 р.  позивач вважає, що судом першої інстанції було враховано та здійснено оцінку і дослідження всіх матеріалів справи (документів наданих позивачем та відповідачем). Крім того, сам відповідач у своїй апеляційній скарзі не вказує, що саме не було враховано, оцінено та досліджено, а обмежився лише цитуванням законодавства та посиланнями на судову практику в інших справах.
Щодо 48% відсотків за прострочення строків виконання грошових зобов`язань. Посилання відповідачем на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.04.20р. у справі №910/4590/19 безпідставне, оскільки предметом розгляду в даній справі були вимоги платника податків щодо стягнення 3% річних за час прострочення відшкодування з Державного бюджету України бюджетного відшкодування ПДВ. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора та покриває інфляційні втрати та відсотки річні. Однак вказаний висновок не підлягає застосуванню, так він стосується застосування ст.625 ЦК України до податкових відносин щодо затримки бюджетного відшкодування ПДВ.
Визначення сторонами в договорі 48 річних є правомірним та позивачем проведено розрахунок виходячи з 48% річних, а не 48% за день як стверджує відповідач.
Заперечуючи доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Волинської області  від 10.12.2021 р., позивач вказує на те, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції врахував ступінь складності справи, кількість та обсяг підготовлених представником позивача процесуальних документів, розрахунків, час, витрачений адвокатом, категорію справи та суму предмету спору. Враховуючи розподіл витрат пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву позивача про стягнення в розмірі 38600,74 грн. (94% із заявлених 41064,62 грн.) витрат на професійну правничу допомогу.
Також, позивач акцентує увагу на тому, що, посилання скаржника на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом послугами не підтверджені жодними доказами, а по суті є загальними фразами. Заперечення щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу у справі було надано відповідачем, які по своїй суті зводилися лише до загального цитування норм ГПК України та правових позицій Верховного Суду. 
Жодних інших конкретних доказів та заперечень щодо неспівмірності витрат позивача_із наданими послугами у даній справі відповідачем не було подано, незважаючи на те, що усі докази стосовно їх обсягу та вартості були надіслані позивачем разом із Заявою щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №903/701/21. Докази надсилання вказаних документів надані до суду першої інстанції разом із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу у даній справі.
Крім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що аргументи відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо неспівмірності витрат із наданими послугами безпідставні оскільки у даних справах Верховний Суд не зазначав про звільнення сторони, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, від обов`язку доведення неспівмірності цих витрат. Жодних аргументованих заперечень та контррозрахунків відповідачем не було подано.    

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
02.04.2018 між ТОВ “Агрозахист Донбас” як постачальником і Фермерським господарством “Агроінвест-Тополище” як покупцем було укладено договір поставки №ВВ09/18 (надалі – договір).
Згідно з п.1.1. договору в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
Відповідно до п.2.1. договору за цим договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що с невід`ємною частиною цього договору.
Згідно із п.2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.
За умовами п. п. 2.3., 2.4. договору загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару). Вартість тари, упаковки в якій постачається товар, входить до ціни товару.
В силу п. 3.1., 3.2. договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.
В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2*В, де С -  сума належна до оплати; В - ціна товару на момент підписання додатку; А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.
При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.
Відповідно до п.3.3 договору всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.2 договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п.3.2 даного договору, сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків" ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на покупця.
Згідно із п.3.4 договору при відсутності підписаного сторонами Акта звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору.
Крім цього, умовами договору було встановлено, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п.7.1. договору).
В п.7.1.1. договору сторони погодили, що крім відповідальності, встановленої п. 7.1. договору покупець: за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення; за відмову від отримання або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є ЗЗР або мінеральні добрива, сплачує штраф в розмірі 50% процентів вартості не отриманої або повернутої продукції; за відмову від отримання продукції або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є насіння, сплачує штраф в розмірі 100% (сто) процентів вартості не отриманої продукції або повернутої продукції.
В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст.625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 48% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п.7.7. договору).
За умовами п.7.8. договору в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
Договір набув чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків. (п.11.2. договору).
Також до договору поставки №ВВ09/18 від 02.04.2018 було підписано додатки, а саме: №1 від 02.04.2018, № від 20.04.2018, №3 від 18.05.2018, №4 від 23.05.2018, №5 від 31.05.2021, №6 від 01.08.2018. №7 від 27.09.2018, якими погоджено асортимент, кількість, ціну, еквівалент вартості товару, умови поставки та порядок розрахунків за товар, що поставляється. Додатками визначено офіційний курс долара США щодо гривні станом на день складання кожного з додатків, та погоджено, що оплата вартості товару, зазначеного в додатках, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів та який не може бути нижче ніж курс долара США/Євро на день укладення кожного з додатків.
02.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №1 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 684 476,26 грн., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу:
-20% вартості товару, що складає 136 895,25 гри., до 20.04.2018.
-80% вартості товару, що складає 547 581,01 гри., до 15.10.2018.
На виконання умов додатку №1 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 684 476,26 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №1092 від 03.04.2018., №1595 від 10.04.2018.
20.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №2 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 8 112,72 гри., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу:
-20% вартості товару, що складає 1 622,54 грн., до 30.04.2018.
-80% вартості товару, що складає 6 490,17 грн., до 15.10.2018.
На виконання умов додатку №2 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 8 112,72 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №3165 від 25.04.2018.
18.05.2018  між позивачем та відповідачем було укладено додаток №3 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 55 692,85 грн., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100% вартості товару до 15.10.2018.
          На виконання додатку №3 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 55692,85 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №4782 від 18.05.2018.
23.05.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №4 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 80 744,26 грн., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100% вартості товару до 15.10.2018.
На виконання умов додатку №4 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 80744,26 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №4983 від 23.05.2018.
31.05.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №5 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 510 759,60 грн., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100% вартості товару до 15.10.2018.
На виконання умов додатку №5 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 510759,60 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №5312 від 31.05.2018, №5313 від 07.06.2018.
12.07.2018 позивачем поставлено відповідачу без укладення додатку товари загальною вартістю 162 017,28 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №6551 від 12.07.2018.
Згідно з п.3.5. договору товар, що був переданий покупцю в межах договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.
Отже, товари передані за видатковою накладною №6551 від 12.07.2018 мали бути оплачені відповідачем до 23.07.2018.
01.08.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №6 до договору, згідно з умовами якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 270 137,69 грн., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100% вартості товару до 31.08.2018.
На виконання умов додатку №6 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 270137,69 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №7111 від 01.08.2018.
27.09.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №7 до договору, згідно з умовами  якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 22 310,40 грн., в т.ч. ПДВ.
Відповідач зобов`язався оплатити позивачу 100% вартості товару до 15.10.2018.
На виконання умов додатку №7 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 22 310,40 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №8699 від 27.09.2018.
Всього на виконання умов договору та додатків №№1-7 до нього позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 1 794 251,06 грн., в т.ч. ПДВ. Відповідач повинен був сплатити позивачу кошти у розмірі 1 794 251,06 грн., в т.ч. ПДВ, в наступні строки:
          - до 20.04.2018 вартість товарів (аванс 20%) на суму 136 895,25 грн. згідно з додатком №1;
- до 30.04.2018 вартість товарів (аванс 20%) на суму 1 622,54 гри. згідно з додатком №2;
- до 23.07.2018 вартість товарів на суму 162 017,28 грн. за товари, що передані без укладення додатку до договору на підставі видаткової накладної №6551 від 12.07.2018; 
- до 31.08.2018 вартість товарів на суму 270 137,69 грн. згідно з додатком №6.
- до 15.10.2018 за наступними додатками:
          - вартість товарів (80%) на суму 547 581,01 грн. згідно з додатком №1;
          - вартість товарів (80%) на суму 6 490,17 грн. згідно з додатком №2; 
          - вартість товарів на суму 55 692,85 грн. згідно з додатком №3;
          - вартість товарів на суму 80 744,26 грн. згідно з додатком №4;
          - вартість товарів на суму 510 759,60 грн. згідно з додатком №5;
          - вартість товарів на суму 22 310,40 грн. згідно з додатком №7.
          Відповідач сплатив за переданий товар:
- 100 000,00 грн., вт.ч. ПДВ, - 17.10.2018; 
- 46 620,39 грн., в т.ч. ПДВ, - 29.10.2018 (проведено зарахування зустрічних грошових вимог на суму 46 620,39 грн.);
- 300 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 01.11.2018;.
- 147 630,68 грн., в т.ч. ПДВ - 12.11.2018;
- 246 621,00 грн., в т.ч. ПДВ - 23.11.2018;
- 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ -26.11.2018;
- 100 000,00грн., вт.ч. ПДВ-26.12.2018;
- 653 378,99 грн., в т.ч. ПДВ - 28.12.2018, що підтверджується копіями банківських виписок, доданих до позовної заяви. 
Всупереч умовам договору і додатків до нього відповідач сплатив вартість переданих товарів з порушенням строків оплати, а саме:
- за додатком №1 аванс 20% в розмірі 136 895,25 грн. мав бути сплачений до 20.04.2018, а сплачено лише 29.10.2018, тобто з простроченням більше 6 місяців;
- за додатком №2 аванс 20% в розмірі 1 622,54 грн. мав бути сплачений до 30.04.2018, а сплачено лише 29.10.2018, тобто з простроченням 6 місяців; 
-  вартість товару, переданого за видатковою накладною №6551 від 12.07.2018, в розмірі 162 017,28 грн. мала бути оплачена до 23.07.2018, а фактично оплачено 01.11.2018, тобто з простроченням 3,5 місяці; 
- за товари, передані на підставі додатку №6, оплата в розмірі 270 137,69 грн. мала бути здійснена до 31.08.2018, а фактично оплачено 12.11.2018, тобто з простроченням більше 2 місяців;  
- за товари, передані за додатками №1 (80%), №2 (80%), №3, №4, №5, №7 в розмірі 1 223 578,29 грн. оплата мала бути проведена до 15.10.2018, а фактично проведена в повному обсязі 28.12.2018, тобто з простроченням більше 2 місяців. 
У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати товару, встановленого договором та додатками до нього, позивач нарахував відповідачу 131 138,01 грн. пені, 358 850,20 грн. штрафу,  176 298,38 грн. 48% річних, 42 550,73 грн. збитків, завданих інфляцією, та заявив їх до стягнення.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. у справі №903/701/21  позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” 65 569 грн. 01 коп. пені, 179 425 грн. 10 коп. штрафу, 176  298 грн. 38 коп. 48% річних, 9 994 грн. 61 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові про стягнення 65 569 грн. 01 коп. пені, 179 425 грн. 10 коп. штрафу, 42 550 грн. 73 коп. збитків, завданих інфляцією, відмовлено.

4.Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
          Згідно із    ст. 11 Цивільного кодексу України   та    ст. 174 Господарського кодексу України    господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
У відповідності до  ст. 20 Господарського кодексу України   держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Як вбачається із встановлених обставин у цій справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення договору поставки №ВВ09/18  від 02.04.2018.
За приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України     з урахуванням особливостей, передбачених  Господарським кодексом України.
З положень   ст. 509 ЦК України,  ст. 173 Господарського кодексу України  вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до   ст. 626 ЦК України   договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Нормами ст.627 ЦК України  встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Також, ч.1 ст.628 ЦК України   унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 712 ЦК України   за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1  ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Статтею 546 ЦК України  передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.
Відповідно до частин 1, 3   ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені, штрафу та відсотків річних, в іншій частині судове рішення не оскаржується (про відмову в позові про стягнення збитків, завданих інфляцією). 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що пунктами 7.1.1., 7.8. договору сторони передбачили, що крім відповідальності, передбаченої п.7.1. договору покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення. В разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати товару, отриманого за додатками №№1- 7 до договору, отриманого за видатковою накладною №6551 від 12.07.2018, а також допущено прострочення платежу більше, ніж на 10 днів, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивач про стягнення з відповідача 131  138,01 грн - пені та 358  850,20 грн - штрафу, заявлено обґрунтовано.           
При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Тобто одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 48 % річних в розмірі 176  298,38 грн, суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, ст. 625 ЦК України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.
Так, в п. 7.7. договору сторони узгодили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 48 % річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.
Тобто, підвищені проценти за ст. 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами.
Враховуючи те, що відповідачем було порушено строк оплати товару, перевіривши розрахунок 48 % річних, суд першої та апеляційної інстанцій встановили, що розрахунок є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 176  298,38  грн - 48 % річних, заявлено обґрунтовано.
Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач, при вирішенні спору, не заперечує факту порушення строку оплати вартості товару, терміну прострочення, проте вказує про надмірність здійснених позивачем нарахувань штрафних санкцій та відсотків річних. 
При цьому, як встановлено апеляційним судом, в суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин.          
Суд першої інстанції, розглянувши заяву відповідача про застосування позовної давності, дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заявлених позивачем позовних вимог, оскільки строк є продовженим на строк дії карантину. 
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Так, п. 7.9 договору, сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язань, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 ЦК України продовжується до 3 років.          За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність судом застосовується за заявою сторони у спорі.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" карантин на усій території України було встановлено з 12.03.2020 р.
Відповідно до п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, яким було доповнено вказаний Розділ ЦК України на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Таким чином, норми Закону України від 30.03.2020 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" не поширюються на строки позовної давності, погоджені сторонами на підставі ст. 259 ЦК України, оскільки наведена норма Закону стосуються лише строків, які визначені законом, а саме - статтями 257, 258 ЦК України.          Враховуючи те, що норма закону не передбачає продовження на період карантину строків, які погоджені сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно не застосував позовної давності до даних правовідносин на підставі обґрунтованої заяви відповідача, яка викладена у відзиві.
З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на те, що позовна давність, на час звернення позивача до суду із даним позовом, не пропущена та є продовженою на строк дії карантину, колегія суддів вважає безпідставними. 
Судом апеляційної інстанції відхиляються посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.08.2021 р. у справі №914/1560/20, від 06.05.2021 р. у справі № 903/323/20, оскільки такі висновки зроблені за інших підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених судами у справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного судового рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.
Також судом враховується, що у даній справі №903/701/21 сторонами у договорі збільшено встановлений ст. 258 ЦК України строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафу та пені у 1 (один) рік до 3 (трьох) років у відповідності до положень ст. 259 ЦК України, тоді як у зазначених справах, застосовувались строки позовної давності, встановлені законом.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 27.08.2021 р., що стверджується штемпелем пошти на конверті, у якому направлено позовну заяву. 
За матеріалами справи строк позовної давності обчислюється щодо кожного дня прострочення і нарахування пені обмежується трьома роками згідно п.7.9. договору. Відтак, перевіривши нарахування пені, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем у період з 21.04.2018 р. по 26.08.2018 р. нараховано пеню з пропуском строку позовної даності. Таким чином, здійснивши перерахунок колегія суддів дійшла висновку, що сума в розмірі 21 953, 76 грн.  була нарахована, після спливу позовної давності за вказаними вимогами. Отже, сума пені яка підлягає до стягнення з  відповідача складає 109 184,24 грн. Однак, враховуючи  обставини справи, на думку колегії суддів  є підстави для зменшення  пені на 50%, відтак сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 54  592,12 грн.  У зв`язку із вище зазначеним, в позові  про стягнення пені в розмірі 76  545,88 слід відмовити.

Відносно обчислення строків позовної давності за вимогами про стягнення штрафу, суд враховує положенням п. 7.8. договору, де погоджено, що право нарахувати штраф виникає, якщо термін прострочення перевищує 10 днів, а тому колегія суддів вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 358 850,20 грн. штрафу, оскільки вказана сума нарахована в межах 3 річного строку позовної давності. При цьому враховуючи  обставини справи, колегії суддів приходить до висновку, про наявність підстави для зменшення  штрафу на 50%, відтак сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 179 425,10 грн.  У зв`язку із вище зазначеним, в позові  про стягнення штрафу в розмірі 179 425,10 грн. слід відмовити.

Відносно обчислення строків позовної давності за вимогами про стягнення 48 % річних, суд вказує наступне.
Перевіривши нарахування 48 % річних, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем у період з 21.04.2018 р. по 26.08.2018 р. нараховано 48 % річних  з пропуском строку позовної даності. Таким чином, здійснивши перерахунок колегія суддів дійшла висновку, що сума в розмірі 30  539, 39 грн.  була нарахована, після спливу позовної давності за вказаними вимогами. Отже, сума річних яка підлягає до стягнення з  відповідача складає 145  758,99 грн. 
При цьому, колегія суддів приймає до  уваги  постанову від 18.03.2020 у справі №902/417/18, в якій Верховний Суд зазначив, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Відтак, суд апеляційної інстанції, зважаючи на своє право щодо зменшення неустойки, а також, зважаючи на неспівмірність заявлених до стягнення сум - 48% річних, беручи до уваги, що нараховані позивачем 48% річних надмірно великі, дійшов висновків, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, розмір річних може бути обмежений до 50% від суми,  яка підлягає до стягнення з відповідача. Відтак сума річних, яка підлягає стягненню з відповідача складає 72  879,49 грн.  У зв`язку із вище зазначеним, в позові про стягнення річних в розмірі 103  418,88 слід відмовити.

Щодо стягнення інфляційних в розмірі 42 550,73 грн, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно того, що  в п. 2.2. договору сторони узгодили, що  ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро. Відтак, з огляду на викладене, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 42550,73 грн. інфляційних, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.  
Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 76  545,88 грн - пені, 179  425,10 грн - штрафу, 103  418,88 грн - 48 % річних та 42  550,73 грн. збитків, завданих  інфляцією. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. у справі № 903/701/21 необхідно скасувати в частині стягнення пені і річних, суми яких були нараховані, після спливу позовної давності за вказаними вимогами.

Стосовно доводів апеляційної скарги Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище”   на наявність підстав для зміни додаткового рішення Господарського суду Волинської області 13.11.2021 р. колегія суддів зазначає наступне.    
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
За змістом ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
У відповідності до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2020 між адвокатом Колісником Б.О. та ТОВ «Агрозахист Донбас» було укладено Договір про надання правничої допомоги №25/11. 
Відповідно до п. 1.1. цього договору адвокат зобов`язується надавати клієнту юридичні послуги адвоката щодо здійснення усіма законними  методами та способами представництва (надання правової допомоги) прав та інтересів клієнта в органах державної влади, правоохоронних органах, у відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм  власності та підпорядкування, судах України у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта, в тому числі у кримінальних провадженнях, а клієнт зобов`язується прийняти надані за цим договором послуги та сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строки, погоджені сторонами.
Згідно з п. 3.1 договору  клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях, дорученнях), які є невід`ємною частиною договору, шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги.
Додатковою угодою від 23.08.2021  (а.с. 159) до договору №25/11 від 25.11.2020 сторони погодили вартість однієї  години – 2 000 грн. 00 коп. за надання адвокатом послуг щодо стягнення з ФГ “Агроінвест-Топилище” заборгованості за договором поставки №ВВ09/18 від 02.04.2018 року (п. 1). 
У п. 2 додаткової угоди сторони визначили, що окрім фіксованого розміру вартості наданих послуг, вказаного в п. 1 угоди, клієнт також зобов`язується сплатити адвокату додаткову винагороду за стягнення заборгованості (гонорар успіху) в розмірі 5% від стягнутої суми.
Оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом протягом 3-х банківських днів з моменту зарахування заборгованості на банківський рахунок клієнта (п. 4).
Згідно з копією акту приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2021 (а.с. 160-161), опису наданих послуг (а.с. 162) адвокатом надано клієнту у справі №903/701/21, яка розглядалася Господарським судом Волинської області, наступні послуги:
-           23.08.2021 з 10:00-11:00 год. в сумі 2 000 грн. 00 коп. – ознайомлення з наявними документами, попередня консультація з клієнтом з приводу заборгованості по договору поставки з  ФГ “Агроінвест-Топилище”, підписання додаткової угоди щодо підготовки позовної заяви та представництва клієнта в суді;
          -  25.08.2021 з 9:00-14:00 год. в сумі 10 000 грн. 00 коп. – підготовка первинних документів, складання (написання) позовної заяви з додатками, формування позовної заяви з додатками, направлення її відповідачу та до господарського суду;
-           29.09.2021 з 10:00-13:00 год. в сумі 6 000 грн. 00 коп. – ознайомлення із відзивом відповідача на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив, надсилання її відповідачу та суду;
-           30.11.2021 з 14:00-15:00 в сумі 2 000 грн. 00 коп. – підготовка заяви щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі, направлення заяви відповідачу та до суду.
          На виконання цих послуг адвокат витратив 10 год., вартість виконаних послуг становить 20000 грн. 
Окрім цього, як зазначено в акті від 30.11.2021, відповідно до п. 2 додаткової угоди, клієнт зобов`язується сплатити додаткову винагороду в розмірі 5% від стягнутої суми – 21 064 грн. 62 коп. (421292,49 х 5%).
Зі змісту акту від 30.11.2021  випливає, що загальна вартість наданих послуг становить 41064,62 грн. (21064,62 + 20000).
Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача  21064 грн. 62 коп. гонорару успіху, що становить 5% від  стягнутої суми.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Суд зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат; зокрема, у рішенні від 22.02.2005 року в справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорар успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Разом із тим, відповідна сума, обумовлена сторонами договору до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що “гонорар успіху” є складовою частиною гонорару адвоката, а отже, належить до судових витрат. Визначено, що суд може компенсувати гонорар успіху у разі його співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони. Сума “гонорару успіху” не має виходити за розумні межі (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/4507/18).
При цьому судом враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду №908/1654/18 від 13.08.2019, №910/9784/18 від 12.09.2019, №5023/5587/12 від 19.11.2019 про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”.
Колегія суддів, погоджується із судом першої інстанції стосовно того, що узгоджена сторонами в п.2 додаткової угоди від 23.08.2021 до договору про надання правничої допомоги №25/11 від 25.11.2020 додаткова винагорода за стягнення заборгованості  (“гонорар успіху”), є співмірною з ціною позову, складністю справи (до позовної заяви було додано детальні розрахунки заборгованості по авансу, пені, процентів річних, штрафу, інфляційних за додатком №1,  №2, №6, додано детальний розрахунок заборгованості, пені, процентів річних, штрафу, інфляційних, нарахованих за прострочення оплати за товар, переданий за видатковою накладною №6551 від 12.07.2018).
Таким чином, «гонорар успіху», узгоджений у п.2 додаткової угоди від 23.08.2021 до договору про надання правничої допомоги, є співмірним з ціною позову та складністю справи, належить до судових витрат, а тому підлягає до стягнення з відповідача. 
Під час розгляду справи №903/701/21 судом апеляційної інстанції було встановлено, що із загальної суми, заявленої позивачем до стягнення – 708 837,32 грн. (100%) правомірною є сума 613  793,43 грн. 86,59%), з яких: 109  184,24 грн. - пеня, 358 850,20 грн. - штраф, 145  758,99 грн.  – 48% річних.
Разом з цим, колегія суддів, приймаючи рішення зменшив пеню, штраф та 48 % річних на 50%. 
Однак, при розподілі витрат позивача на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує, що судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки покладаються на відповідача без урахування зменшення цих сум.
З огляду на викладене, є підстави для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог, що становить 35  557, 85 грн. (86,59% із заявлених 41 064,62 грн.). 
Враховуючи розподіл витрат пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог, у задоволенні заяви про стягнення 5  506,77 грн. (41064,62 – 35  557,85) витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. 
В апеляційній скарзі, відповідач просить заяву ТОВ “Агрозахист Донбас” про здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково в частині відшкодування на його користь 4000 грн., вважаючи, що заявлені витрати не є співмірними із: складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Однак, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта, оскільки аналіз послуг виконаних адвокатом, кількості затраченого часу на виконання цих послуг, аналіз змісту позовних вимог у цій справі та виконаних на їх підтвердження розрахунків  дозволяє дійти висновку про  обгрунтованість та співмірність витрат на оплату послуг адвоката.  
Доводи апелянта про те, що справа не є складною, необгрунтовані. Оскільки, позивач заявив до стягнення пеню, штраф, проценти річних, збитки, завдані інфляцією.  До позовної заяви були додані детальні розрахунки заборгованості окремо по авансу, пені, процентах річних, штрафу, інфляційних за додатком №1, №2, №6,  детальний розрахунок заборгованості, пені, процентів річних, штрафу, інфляційних, нарахованих за прострочення оплати за товар, переданий за видатковою накладною №6551 від 12.07.2018.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з тим, що під час розгляду справи №903/701/21 в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку, що із заявленої позивачем до стягнення – 708 837,32 грн. (100%) правомірною є сума 613 793,43 грн. 86,59%), з яких: 109 184,24 грн. - пеня, 358 850,20 грн. - штраф, 145 758,99 грн.  – 48% річних, відтак виникають підстави для зміни додаткового рішення здійснивши розподіл витрат пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог.
Згідно з ч.4     ГПК України     зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вбачає підстави змінити додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21, стягнувши з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” 35557 грн. 85 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви про відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, в частині стягнення 5506,77 грн. відмовити.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
          Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
          Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2021р. у справі №903/701/21 необхідно скасувати частково, та ухвалити постанову, якою стягнути з відповідача 54  592 грн. пені, 179  425,10 грн. штрафу, 72  879,49 грн. 48 % річних.
Крім того, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку змінити додаткове рішення Господарського суду Волинської області  від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21 та стягнути з  Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” 35557 грн. 85 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").
          Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. у справі №903/701/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2021 р. у справі №903/701/21 скасувати в частині стягнення сум пені і  річних. В іншій частині рішення залишити без змін. 

Викласти резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище”( 45341, Волинська обл., Іваничівський район, с. Тополище, код ЄДРПОУ 34626298) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, код ЄДРПОУ 30048570 )
- 54 592,12 грн. пені, 
- 179 425, 10 грн. штрафу,
- 72 879,49 грн. 48% річних, 
-  4 603, 45 грн.  витрат, пов?язаних з оплатою судового збору.

          В позові про стягнення 76 545,88 грн. пені, 179  425, 10 грн. штрафу,  103 418,88 грн. 48% річних, 42 550 грн. 73 коп. збитків, завданих інфляцією, відмовити."

Апеляційну скаргу Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21 - задоволити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2021 р. у справі №903/701/21 - змінити.

Викласти резолютивну частину додаткового рішення в наступній редакції:

Заяву б/н від 30.11.2021 представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства “Агроінвест-Топилище” (45341, Волинська обл., Іваничівський район, с.Тополище, код ЄДРПОУ 34626298) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, код ЄДРПОУ 30048570 ) 35557 грн. 85 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні заяви про відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, в частині стягнення 5506,77 грн. відмовити.

Видачу наказів доручити Господарському суду Волинської області

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №903/701/21 повернути  Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "26" травня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.