Справа № 339/81/22 
Провадження № 33/4808/260/22 
Категорія ч. 1 ст. 172-6 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк  В. Б. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , прокурора Ляхович Д.С.,
розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір, 

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у відповідності до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме в строк до 17 грудня 2020 року, не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), а фактично подав дану декларацію 20 грудня 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
Вважає оскаржене рішення необґрунтованим і таким, що порушує норми матеріального та процесуального права.
Відносно мотивів судді в постанові про те, що 18 грудня 2015 року його було ознайомлено під підпис із спеціальними обмеженнями, встановленими законами України «Про державну службу» та «Про запобігання та протидію корупції», пояснює, що відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування (начальник відділу освіти виконавчого комітету місцевої ради відноситься до такої категорії посад), його було призначено на посаду начальника управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради аж 22 лютого 2016 року після проходження конкурсу та спеціальної перевірки відповідно до наказу № 16-К від 22 лютого 2016 року та у системі законодавства України немає такого Закону із назвою «Про запобігання та протидію корупції».
Відносно мотивів судді в постанові про порушення ним вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» вказує, що законодавство не містить чітких термінів щодо подання декларації «перед звільненням», а законодавче формулювання «подання декларації за період, не охоплений раніше поданими деклараціями» є таким, що потребує роз`яснення з боку антикорупційних органів. Таке роз`яснення було надане Національним агентством з питань запобігання корупції лише 03 лютого 2021 року (тобто майже через три місяці після припинення ним службової діяльності). Саме там встановлено строк 20 робочих днів з дня припинення діяльності як строк, протягом якого подається дана декларація. Також у цьому роз`ясненні містяться правила щодо визначення «дня припинення діяльності». Наголошує, що згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. 
Вважає, що суддею порушено цей конституційний принцип та що висновок про несвоєчасне подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, є необґрунтованим.
Зауважує, що протокол складений 23 лютого 2022 року, а постанову прийнято 12 квітня 2022 року, тобто через 48 днів, що є порушенням процесуального закону, зокрема ст. 277 КУпАП України, не відповідає засадам розумних строків розгляду справи про адміністративне правопорушення. 

В судове засідання апеляційного суду з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, та прокурор Ляхович Д.С .
Сайко І.І. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив скасувати постанову судді, закрити провадження по справі.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову судді залишити без змін. 

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, встановлено, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність.
Склад такого адміністративного правопорушення є формальним, для встановлення ознак складу необхідно підтвердження одночасно таких двох обставин - наявність факту несвоєчасного подання декларації, відсутність поважних причин щодо неподання декларації у визначений законом строк. 
Під поважними причинами необхідно розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.
Відповідно до протоколу № 123 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 23 лютого 2022 року (а.с. 2-7) ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у відповідності до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме в строк до 17 грудня 2020 року, не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), а фактично подав дану декларацію 20 грудня 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Згідно з розпорядженням Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 22 лютого 2016 року № 16-к «Про призначення» (а.с. 12) ОСОБА_1 призначено з 24 лютого 2016 року на тимчасово вакантну посаду начальника управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради, як такого, що пройшов за конкурсом та спеціальну перевірку, з окладом згідно з штатним розписом.
ОСОБА_1 18 грудня 2015 року ознайомлений з спеціальними обмеженнями, встановленими Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання та протидії корупції», щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби, що підтвердив власноручним підписом (а.с. 14).
Також, ОСОБА_1 зазначив, що із встановленими законодавством обмеженнями щодо прийняття і проходження державної служби ознайомлений 18 грудня 2015 року, у заяві про допуск до участі у конкурсі. 
В суді апеляційної інстанції не здобуто будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_1 не ставив підписів на документах та їх замість нього підписано іншою особою. Власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.
Відповідно до розпорядження Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року № 226-к «Про звільнення» (а.с. 13) ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України, із 19 листопада 2020 року.
Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (а.с. 9-11). ОСОБА_1 20 грудня 2021 року подав декларацію (перед звільненням). 
За змістом п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 був суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», як на посадову особу органів місцевого самоврядування.
Його доводи про те, що дія Закону України «Про державну службу» не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування не спростовують зазначеної обставини, а також Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції» визнано таким, що втратив чинність Законом України «Про запобігання корупції». 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
За таких обставин, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію «перед звільненням» за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Згідно вимог роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 03 лютого 2021 року № 1, декларація суб`єкта декларування, який припиняє відповідну діяльність (декларація перед звільненням) подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів із дня припинення діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної в підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Декларація «перед звільненням» охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування.
В той час, ОСОБА_1 подав декларацію 20 грудня 2021 року, тобто більш як через рік після звільнення, не подавши її ні до 01 квітня 2021 року, ні через 20 днів після надання відповідним органом такого роз`яснення. 
Дійсно, як зазначає ОСОБА_1 , це роз`яснення було зроблене після його звільнення та відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Однак, ця обставина не звільняє його як особу, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, від обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та від відповідальності за несвоєчасне подання її без поважних причин.
Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції будь-яких обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно подати декларацію, ним не було наведено. 
Враховуючи наведене, суддя суду першої інстанції, розглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 вчинив саме таке правопорушення.
Так, відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Справу одержано суддею суду першої інстанції 23 березня 2022 року (а.с. 17, 18), а оскаржене рішення прийнято 12 квітня 2022 року, тобто на 20 день після її надходження. 
Вважаю, що розгляд справи суддею суду першої інстанції 12 квітня 2022 року не призвів до порушення права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови судді суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі за результатами апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на наведене, оскаржена постанова винесена з дотриманням норм процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права, а тому її необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло