ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" червня 2022 р.           Справа№ 910/12600/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Скрипки  І.М. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 21.06.2022,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду міста Києва
від 13.01.2022 (повний текст складено 24.01.2021)
у справі № 910/12600/21 (суддя Щербакова С.О.)
за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ/Комітет) про скасування рішення Антимонопольного комітету України № 236-р від 29.04.2021 в наступній частині:
- п. 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України в частині визнання ПАТ «Центренерго» підприємством, яким вчинено порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення схожих дій, які полягали у встановленні базових цін енергетичного вугілля на рівні, визначеному Міненерговугіллям, які призвели до обмеження конкуренції на ринку генерації електричної енергії;
- п. 2.6. резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України щодо накладення на ПАТ "Центренерго" штрафу у розмірі 205 837 530, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12600/21 позовну заяву задоволено.
Скасовано п. 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 236-р від 29.04.2021 в частині визнання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" підприємством, яким вчинено порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення схожих дій, які полягали у встановленні базових цін енергетичного вугілля на рівні, визначеному Міненерговугіллям, які призвели до обмеження конкуренції на ринку генерації електричної енергії.
Скасовано п. 2.6. резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 236-р від 29.04.2021 щодо накладення на Публічне акціонерне товариство "Центренерго" штрафу у розмірі 205  837  530,00 грн.
Присуджено до стягнення з Антимонопольного комітету України на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" 4  540,00 грн судового збору.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Комітету не містить доказів, які свідчать про вчинення позивачем порушення, передбаченого частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Антимонопольний комітет України звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник, серед іншого, зазначає:
- судом першої інстанції неправильно застосовано положення частини 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;
- в порушення чинного законодавства в суд першої інстанції фактично дійшов висновку, що наявність доказів комунікації між суб`єктами господарювання про питання ціноутворення на ринку не є достатнім доказом вчинення антиконкурентних узгоджених дій, а надав перевагу економічному аналізу, який Організацією економічного співробітництва та розвитку визнається менш надійним доказом порівняно з доказами контактування конкурентів з питань ринкової стратегії. Водночас, у даному випадку, в порушення презумпції існування антиконкурентних узгоджених дій, позивач не довів відсутність домовленості про ціни з конкурентами та покупцями, а суд не встановив наявність обставин, які спростовують порушення, чим підриває сам зміст правової презумпції;
- висновки суду першої щодо невірного визначення та дослідження ринку, на якому було вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, не відповідають вимогам чинного законодавства про захист економічної конкуренції;

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання 
Представник позивача у судове засідання 21.06.2022 не з`явився, натомість 20.06.2022 через канцелярію суду від ПАТ «Центренерго» подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що представник позивача, який безпосередньо займався даною справою, наразі перебуває у відпустці без збереження заробітної плати. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану, товариство здійснює свою діяльність в умовах дистанційної роботи за неповного робочого тижня із суттєво скороченим штатом працівників.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.
Викладені у клопотанні позивача обставини не визнаються обґрунтованими, оскільки ПАТ «Центренерго» для представлення його інтересів під час розгляду справи у Північному апеляційному господарському суді міг направити іншого представника для участі у судовому засіданні. Крім того, враховуючи обставини введення воєнного стану, учасник справи не був позбавлений можливості заявити клопотання про участь у судовому засіданні в режими відеоконференції в порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів також зазначає, що неприбуття представника позивача в судове засідання 21.06.2022 не перешкоджає розгляду справи, оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.
За вказаних обставин клопотання ПАТ «Центренерго» про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджено матеріалами справи, 29.04.2021 Антимонопольним комітетом України прийнято рішення № 236-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», визнано, що Державне підприємство «Держвуглепостач», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг», Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго», Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», Публічне акціонерне товариство «Центренерго» та Приватне акціонерне товариство «Черкаське волокно» вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення схожих дій, які полягали у встановленні базових цін енергетичного вугілля на рівні, визначеному Міненерговугіллям, які призвели до обмеження конкуренції на ринку генерації електричної енергії, при тому, що аналіз ситуації на ринку енергетичного вугілля спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій.
Відповідно до пп. 2.6. п. 2 резолютивної частини рішення, на підставі частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накладено штраф на Публічне акціонерне товариство «Центренерго» у розмірі 205 837 530, 00 гривень.
Звертаючись з даним позовом до суду ПАТ «Центренерго» вказує про невідповідність висновків Комітету обставинам справи в частині визначення Комітетом товарних меж ринку електричної енергії та складу його учасників; неправомірність об`єднання ринку вугілля та ринку електричної енергії; недоведеність обставин для кваліфікації дій ПАТ «Центренерго» на ринку електричної енергії, як антиконкурентних узгоджених дій; помилковість висновків Комітету щодо цін на енергетичне вугілля відповідно до біржових котирувань; помилковість висновків щодо коливання курсу валют; помилковість підходу до встановлення рівноважних цін на енергетичне вугілля на ринку України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши встановлені фактичні обставини справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Положеннями частини 1 статті 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. 
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.
Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.
Вчинення суб`єктами господарювання узгоджених дій утворює самостійний склад порушення законодавства про захист економічної конкуренції і не залежить від того, чи займають відповідні суб`єкти господарювання чи один з них монопольне (домінуюче) становище на ринку.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2021 Антимонопольним комітетом України прийнято рішення № 236-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». 
Під час прийняття оскаржуваного рішення Комітет виходив з наступного.
Розпорядженням Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 16.08.2019 № 01/268-р розпочато розгляд справи № 128-26.13/84-19 за ознаками вчинення Державним підприємством «Держвуглепостач», Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго», Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго», Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» , Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова», Приватним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною першою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які могли призвести до обмеження конкуренції на ринках електричної енергії.
В подальшому розпорядженнями голови Антимонопольного комітету України було залучено до участі у справі № 128-26.13/84-19, як співвідповідачів: ТОВ «ДТЕК Трейдінг», АТ «ДТЕК Дніпроенерго», АТ «Західенерго», ТОВ «Східенерго» та ПАТ «Центренерго».
Отже, відповідачами в антимонопольній справі (далі - відповідачі) є такі суб`єкти господарювання:
Державне підприємство «Держвуглепостач» (далі - ДП «Держвуглепостач») (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи 40225511);
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» (далі - ТОВ «ДТЕК Енерго») (вул. Льва Толстого, 57, м Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 34225325);
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (далі - ТОВ «ДТЕК Трейдінг») (вул. Льва Толстого, 57, м Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 36511938);
Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - АТ «ДТЕК Дніпроенерго») (вул. Добролюбова, буд. 20, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний код юридичної особи 00130872);
Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» (далі - АТ «ДТЕК Західенерго») (вул. Козельницька, буд. 15, м. Львів, 79026, ідентифікаційний код юридичної особи 23269555);
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (далі - ТОВ «ДТЕК Східенерго») (вул. Енергетиків, буд. 34, м. Курахове, Донецької обл., 85612, ідентифікаційний код юридичної особи 31831942;
Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» (далі - ПАТ «Донбасенерго») (вул. Предславинська, буд. 34-А, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код юридичної особи 23343582);
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго») (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код юридичної особи 19480600);
Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (далі - ТОВ Фірма «Технова») (вул. Предславинська, буд. 31/11, офіс 87, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код юридичної особи 24100060);
Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» (далі ПрАТ «Черкаське хімволокно») (просп. Хіміків, 76, м. Черкаси, 18013, ідентифікаційний код юридичної особи 00204033);
Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго») (вул. Рудиківська, 49, смт Козин, Обухівський р-н, Київська обл., 08711, ідентифікаційний код юридичної особи 22927045).
Так, Комітетом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (позивач у даній справі) є юридичною особою, яка здійснює діяльність відповідно до Статуту. Основним видом діяльності ПАТ «Центренерго» є виробництво електроенергії (код класифікації видів економічної діяльності (КВЕД) 35.11).
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії ПАГ «Центренерго» від 07.06.2019 № 995, ПАТ «Центренерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.
Комітетом також встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність із виробництва електричної енергії на теплових електростанціях та теплоелектроцентралях, на яких встановлено пиловугільні енергоблоки, що як первинний енергоносій використовують енергетичне вугілля, закуповували таке вугілля виключно з метою провадження господарської діяльності, пов`язаної з виробництвом електричної та теплової енергії.
Виходячи з фізичних характеристик різних марок вугілля, особливостей його спалювання вугілля можна поділити на 2 групи: вугілля високолетких марок - Г, ДГ, Д (газова група); вугілля низьколетких марок - П і А (антрацитова група).
Вугілля високолетких марок (Г, ДГ, Д) та низьколетких марок (А, П) має однакове функціональне призначення через його використання як первинного енергоносія, але вугілля високолетких та низьколетких марок не є взаємозамінними товарами з огляду на фізичні характеристики та принципово різні умови вибухобезпеки пилосистем, займання, горіння та «підсвічування» у котлоагрегатах ТЕС та ТЕЦ.
Теплові електростанції ПАТ «Центренерго» та ТЕС, що входять до складу «ДТЕК» мають як блоки, що працюють на вугіллі низьколетких марок, так і блоки, що працюють на вугіллі високолетких марок. ПАТ «Донбасенерго» працює виключно на вугіллі низьколетких марок.
Споживачами вугілля високолетких марок є АТ «ДТЕК Західенерго», ТОВ «ДТЕК Східенерго», ПАТ «Центренерго», АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ПрАТ «Черкаське Хімволокно», ДПЗД «Укрінтеренерго» (протягом 2016 року закуповувало енергетичне вугілля високолетких марок для потреб Виробничої філії ДПЗД «Укрінтеренерго» «Калуська ТЕЦ», яка до 01.01.2017 входила до складу ДПЗД «Укрінтеренерго»).
Споживачами вугілля низьколетких марок є ПАТ «Донбасенерго», АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ТОВ «ДТЕК Східенерго», ПАТ «Центренерго», ТОВ «Фірма Технова», які протягом 2016-2018 років та січня - серпня 2019 року спожили 20,731 млн. тонн вугілля.
Комітетом встановлено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України протягом 2016-2019 років проводило наради з питання визначення граничної ціни на вугільну продукцію, що підтверджується Протоколами таких нарад (лист Міненерговугілля від 27.09.2019 №01/13-9157).
Участь у нарадах брали представники постачальників вугільної продукції, представники енергогенеруючих компаній, які виробляють електричну енергію на теплових електростанціях (далі - ТЕС) і теплових електроцентралях (далі - ТЕЦ), та представники органів влади.
За результатами нарад складені протоколи, згідно з якими Міненерговугілля зі встановленої дати рекомендувало підвищити для державних підприємств граничний рівень ціни однієї тонни вугільної продукції для потреб теплових електростанцій енергогенеруючих компаній та теплових електроцентралей до визначеної ціни.
Згідно з інформацією, зазначеною у протоколах Міненерговугілля, учасниками нарад із питання визначення граничної ціни на вугільну продукцію були такі суб`єкти господарювання:
- дата проведення наради - 25.07.2016; учасники наради - суб`єкти господарювання: ТОВ "ДТЕК"; ДП "Держвуглепостач"; ПАТ "Центренерго"; ПАТ "Донбасенерго"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 1 370; дата застосування нової ціни учасниками - 01.08.2016;
- дата проведення наради - 27.12.2016; учасники наради - суб`єкти господарювання: ДП "Держвуглепостач"; ПАТ "Центренерго"; ТОВ "ДТЕК"; ПАТ "Донбасенерго"; ДПЗД "Укрінтеренерго"; ТОВ "Укртеплоенерго"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 1 730; дата застосування нової ціни учасниками - 01.01.2017;
- дата проведення наради - 31.03.2017; учасники наради - суб`єкти господарювання: ДП "Держвуглепостач"; ТОВ "ДТЕК Енерго"; ПАТ "Донбасенерго"; ДПЗД "Укрінтеренерго"; ТОВ "Укртеплоенерго"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 2 000; дата застосування нової ціни учасниками - 01.04.2017;
- дата проведення наради - 30.08.2017; учасники наради - суб`єкти господарювання: ДП "Держвуглепостач"; ТОВ "ДТЕК Енерго"; ПАТ "Донбасенерго"; ТОВ "Укртеплоенерго"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 2 200; дата застосування нової ціни учасниками - 01.09.2017;
- дата проведення наради - 26.10.2017; учасники наради - суб`єкти господарювання: ДП "Держвуглепостач"; ТОВ "ДТЕК Енерго"; ПАТ "Донбасенерго"; ТОВ "Укртеплоенерго"; Фірма; ВП "Черкаська ТЕЦ"; ПАТ "Черкаське хімволокно"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 2 425; дата застосування нової ціни учасниками - 01.11.2017;
- дата проведення наради - 30.03.2018; учасники наради - суб`єкти господарювання: ДП "Держвуглепостач"; ТОВ "ДТЕК Енерго"; ПАТ "Донбасенерго"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 2 535; дата застосування нової ціни учасниками - 02.04.2018;
- дата проведення наради - 30.11.2018; учасники наради - суб`єкти господарювання: ТОВ "Укртеплотехенерго"; ВП "Черкаська ТЕЦ"; ПАТ "Черкаське хімволокно"; ТОВ "ДТЕК Енерго"; КАТ "Донбасенерго"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 2 800; дата застосування нової ціни учасниками - 02.01.2019;
- дата проведення наради - 23.05.2019; учасники наради - суб`єкти господарювання: Підприємство; ДП "Національна вугільна компанія"; ДП "Мирноградвугілля"; ДП "Первомайськвугілля"; ДП "Львіввугілля"; ДП "Шахта ім. М.С. Сургая"; ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1"; ДП "Селидіввугілля"; ПАТ "Лисичанськвугілля"; ціна (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості - 2 600; дата застосування нової ціни учасниками - 01.07.2019.
Як зазначено Комітетом в оскаржуваному рішенні, на нарадах Міненерговугілля визначався граничний рівень ціни однієї тонни вугільної продукції для потреб теплових електростанцій енергогенеруючих компаній та теплових електроцентралей.
На зазначених нарадах граничний рівень ціни однієї тонни вугільної продукції для потреб теплових електростанцій енергогенеруючих компаній та теплових електроцентралей не встановлювався окремо для кожної марки вугілля.
Згідно оскаржуваного рішення, для підтвердження факту схожості поведінки при постачанні енергетичного вугілля для потреб ТЕС та ТЕЦ Комітетом було використано окремі інструменти кореляційно-регресійного аналізу.
Комітетом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Центренерго" є генеруючим підприємством, до складу якого входять дві теплові електростанції: Зміївська ТЕС та Трипільська ТЕС.
Теплові електростанції ПАТ "Центренерго" мають блоки, які працюють на вугіллі низьколетких марок, та блоки, що працюють на вугіллі високолетких марок.
ПАТ «Центренерго» протягом 2016 - 2018 років та січня - серпня 2019 року закупило 11,1 млн тонн енергетичного вугілля високолетких марок Г, ДГ, Д та ін. (лист від 30.09.2019 № 22/3031).
Крім того, позивачем було повідомлено Комітет, що на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 22.07.2019 (справа № 760/20658/19) про тимчасовий доступ до речей та документів детективами Національного антикорупційного бюро України було вилучено всі документи стосовно постачання вугільної продукції за період 2016 - 2018 років та січня - липня 2019 року.
Комітетом також встановлено, що ПАТ «Центренерго» здійснювало закупівлю енергетичного вугілля високолетких марок у таких підприємств: ДП «Держвуглепостач», ТОВ «Дантрейд ЛТД», ДП «Вугілля України», ТОВ «ЗФ №105», ДП «Державна вугільна компанія», ТОВ «Вуглетрейдінг», ДП «Львіввугілля», ДП «Первомайськвугілля», ДП «Ш/У Південнодонбаське №1», ДП «Шахта ім.М.С. Сургая», ТОВ «ДТЕК Трейдінг», ТОВ «Д. Трейдінг», ТОВ «Шахтарськтранс», ТОВ «Укрдонінвест Трейдінг», ПАТ «Лисичанськвугілля», ПАТ «Шахта «Надія», ТОВ «Донрозробка», ТОВ «Енерго Інвест Холдінг», ТОВ «Таврійський Альянс», ТОВ «Укрвуглетрейдінг», «Xcaol Energy&Resourses».
Середньозважені фактичні ціни закупівлі ПАТ «Центренерго» енергетичного вугілля газової групи наведені в додатку 13 до оскаржуваного рішення.
Комітет в оскаржуваному рішенні зазначив, що аналіз середньозважених базових цін, наведений у додатку 13 до рішення, свідчить, що в період серпня 2016 - червня 2019 року ПАТ «Центренерго» придбавало вугілля високолетких марок із розміром кусків 0-100 за базовими цінами, які є схожими з граничними цінами, що рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Як зазначив Комітет, динаміка зміни базової ціни вугілля високолетких марок, яке ПАТ «Центренерго» придбавало в постачальників енергетичного вугілля, відповідає динаміці зміни граничних цін, які рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію, що, у свою чергу, також свідчить про встановлення ПАТ «Центренерго» схожих цін на вугільну продукцію під час формування базових цін закупівлі енергетичного вугілля високолетких марок.
Розміри коефіцієнта кореляції між рядами даних «Середньозважені базові ціни, зазначені у договорах купівлі-продажу вугілля, на підставі яких ПАТ «Центренерго» здійснювало закупівлю енергетичного вугілля марок Г, ДГ, Д та ін.» та «Ціна, визначена на нарадах з питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію» наведено в додатку 17 до оскаржуваного рішення.
Значення коефіцієнта кореляції, розрахованого для рядів середньозважених базових цін, зазначених у договорах купівлі-продажу вугілля, на підставі яких ПАТ «Центренерго» здійснювало закупівлю енергетичного вугілля, та цін, встановлених на нарадах із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію, становить 0,96.
Такий коефіцієнт кореляції свідчить про дуже сильний зв`язок цінових траєкторій середньозважених базових цін, зазначених у договорах купівлі-продажу вугілля, укладених ПАТ «Центренерго», та цін, визначених на нарадах із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Отже, за результатом проведеного аналізу встановлено, що базові ціни, які ТОВ «ДТЕК Східенерго» зазначало в договорах купівлі-продажу вугільної продукції, укладених із постачальниками енергетичного вугілля високолетких марок, є схожими з граничними цінами, які рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
ПАТ «Центренерго» протягом 2016-2018 років та січня - серпня 2019 року закупило 3,2 млн. тонн енергетичного вугілля низьколетких марок А та П (лист від 30.09.2019 № 22/3031).
ПАТ «Центренерго» здійснювало закупівлю енергетичного вугілля низьколетких марок у таких підприємств: ТОВ «ШУ Донбас», ТОВ «ДТЕК Трейдінг», «MERCURIA ENERGY TRAIDING S.A.», ТОВ «Мегапромінвест», ДПЗД «Укрінтеренерго», ТОВ «ІНТЕГРАЛЛ», ТОВ «Добре Тепло», ТОВ «Шахтарськтранс», «Alchar Servises SA», ТОВ «Донрозробка», ТОВ «Всеукраїнський агропромисловий холдинг», «DATORO CORP», «НЕОКАР КОНТРАКТС ЛІМІТЕД», ТОВ «Євролугінвест», «Miquelon Holdings Limited», ТОВ «Український промислово-торговий альянс», ТОВ «ЕЗК Донбасвуглеперобка», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Углесорт», «Xcaol Energy&Resourses», ТОВ «Нафта Форс».
Середньозважені базові ціни в договорах, укладених ПАТ «Центренерго» із постачальниками енергетичного вугілля низьколетких марок А, П із розміром кусків з 0-100 наведені Комітетом в додатку 12 до оскаржуваного рішення, відповідно до якого в період серпня 2016 - червня 2019 року ПАТ «Центренерго» придбавало вугілля низьколетких марок за базовими цінами, які є відносно схожими з граничними цінами, що рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Комітет зазначив, що динаміка зміни базової ціни вугілля низьколетких марок, яке ПАТ «Центренерго» придбавало в постачальників енергетичного вугілля, у певні періоди часу є відносно схожою з динамікою зміни граничних цін, які Міненерговугілля рекомендувало за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію, що, у свою чергу, також свідчить про встановлення ПАТ «Центренерго» відносно схожих цін на вугільну продукцію під час формування базових цін придбання енергетичного вугілля низьколетких марок.
Розміри коефіцієнта кореляції між рядами даних «Середньозважені базові ціни, зазначені у договорах на постачання вугілля, укладених ПАТ «Центренерго» з постачальниками енергетичного вугілля низьколетких марок марок А, П» та «Ціна, визначена на нарадах з питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію» наведено в додатку 18 до цього рішення.
Значення коефіцієнта кореляції, розрахованого для зазначених рядів даних, становить 0,92.
Такий коефіцієнт кореляції, на думку Комітету, свідчить про дуже сильний зв`язок цінових траєкторій середньозважених базових цін, зазначених у договорах купівлі-продажу вугілля, укладених ПАТ «Центренерго», та цін, визначених на нарадах із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Отже, за результатом проведеного Комітетом аналізу встановлено, що базові ціни, які ПАТ «Центренерго» зазначало в договорах купівлі-продажу вугільної продукції (енергетичне вугілля низьколетких марок), укладених із постачальниками енергетичного вугілля, є схожими з граничними цінами, які Міненерговугілля рекомендувало за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Разом із тим, за інформацією, зазначеною у протоколі зборів Учасників Оптового ринку вугільної продукції (ОРВП України) з питань відвантаження вугілля від 10.06.2019, який є додатком до листа ДП «Держвуглепостач» від 11.10.2019 № 0982/06 (вх. № 8-01/12781), в.о. директора ДП «Держвуглепостач» Фомін В.Ю. повідомив, що протоколом наради від 30.11.2018 Міненерговугілля рекомендувало з 01.01.2019 встановити для державних підприємств граничний рівень ціни однієї тонни вугільної продукції для потреб ТЕС енергогенеруючих компаній та ТЕЦ на рівні 2 800 грн (без ПДВ та витрат на транспортування) з урахуванням базових показників якості.
Проте основний споживач енергетичного вугілля видобутку державних вугледобувних підприємств - ПАТ «Центренерго» - відмовляється від закупівлі вугілля за ціною 2 800 грн/тонна, посилаючись на збитковість виробництва електричної енергії за наявними цінами.
Зазначене, на думку Комітету, вказує на те, що збільшення цін на енергетичне вугілля призводить до збільшення витрат генеруючих компаній та зменшення прибутковості таких підприємств. При цьому, у разі незгоди із цінами, які були схожі між собою, встановленими постачальниками енергетичного вугілля (відповідачами у антимонопольній справі), генеруючі компанії мали змогу відмовитись від укладання з постачальниками (відповідачами у антимонопольній справі) договорів на таких умовах, що могло обумовити зниження вартості вугілля а, відповідно, й зменшення питомих витрат для виробництва електричної енергії.
Крім того, Комітет зазначив що базові ціни, які зазначалися у договорах купівлі-продажу енергетичного вугілля високолетких та низьколетких марок, що укладали АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "Центренерго", ПрАТ "Черкаське хімволокно" зі своїми постачальниками вугільної продукції в період серпня 2016 року - червня 2019 року, є схожими між собою та схожими з граничними цінами, які рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Динаміка зміни середньозважених базових цін енергетичного вугілля, які зазначали АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно" у договорах купівлі-продажу вугілля, укладених зі своїми постачальниками, відповідає одна одній, при цьому динаміка зміни базових цін кожного окремого товариства (АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", Товариство, ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно") відповідає динаміці зміни граничних цін, які рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Розміри коефіцієнтів кореляції між рядами даних "Середньозважені базові ціни, зазначені у договорах на постачання вугілля, укладених АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно" зі своїми постачальниками енергетичного вугілля, наведено в додатках 15 - 16 до рішення №236- Р-
Значення коефіцієнтів кореляції, розрахованих для рядів середньозважених базових цін, зазначених у договорах купівлі-продажу вугілля високолетких марок, укладених АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", Товариством, ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно", у період із серпня 2016 року по червень 2019 року становить понад 0,91.
Такі коефіцієнти кореляції, як зазначено у рішенні Комітету, свідчать про дуже сильний зв`язок цінових траєкторій середньозважених базових цін, зазначених у договорах, на підставі яких АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно" у цей період здійснювали закупівлю енергетичного вугілля високолетких марок.
Значення коефіцієнтів кореляції, розрахованих для рядів середньозважених базових цін, зазначених у договорах купівлі-продажу вугілля низьколетких марок, укладених АТ "ДТЕК Дніпроенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго" та ПАТ "Центренерго", у період із серпня 2016 року по червень 2019 року становить понад 0,93.
За доводами АМК, такі коефіцієнти кореляції свідчать про дуже сильний зв`язок цінових траєкторій середньозважених базових цін, зазначених у договорах, на підставі яких АТ "ДТЕК Дніпроенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго" та ПАТ "Центренерго" у цей період здійснювали закупівлю енергетичного вугілля низьколетких марок.
АМК, за результатами проведеного аналізу, вважає доведеним те, що середньозважені базові ціни, які АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно" зазначали в договорах купівлі-продажу вугільної продукції, укладених зі своїми постачальниками, є схожими між собою та схожими з граничними цінами, які рекомендувало Міненерговугілля за результатом проведення нарад із питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію.
Отже, Комітет дійшов висновку про те, що дії АТ "ДТЕК Дніпроенерго", АТ "ДТЕК Західенерго", ТОВ "ДТЕК Східенерго", ПАТ "Центренерго" та ПрАТ "Черкаське хімволокно" щодо встановлення базових цін на енергетичне вугілля, яке закуповувалося для провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, є схожими.
В свою чергу, не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач просить суд визнати недійсним пункт 1 та підпункт 2.6. пункту 2 резолютивної частини рішення АМК № 236-р, посилаючись на те, що це рішення є безпідставним та підлягає визнанню недійсним на підставі статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Позивач зазначає, що відповідач неправильно кваліфікував дії ПАТ "Центренерго" та інших суб`єктів господарювання як порушення частини 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Позивач вказує, що він є виробником електроенергії, а не постачальником (продавцем) вугільної продукції, відповідно останнього помилково віднесено до учасника ринку вугілля, який узгоджував граничні ціни на постачання вугілля. Таким чином, постачальники та споживачі енергетичного вугілля діють на різних рівнях ланцюга постачання або споживання і не можуть бути притягнуті до відповідальності за частиною 3 статті 6 Закону «Про захист економічної конкуренції».
Крім того, на думку позивача, з огляду на протилежність інтересів у відносинах купівлі-продажу, знаходження на різних рівнях ланцюга ринку, дані суб`єкти господарювання не можуть конкурувати між собою та вчиняти антиконкурентні узгоджені дії у вигляді встановлення схожих цін на товар.
Позивач вважає, що відповідач не здійснив належного встановлення ринку енергетичного вугілля, на якому були вчинені антиконкурентні узгоджені дії. Крім того, позивач стверджує, що для застосування приписів частини 3 статті 6 Закону «Про захист економічної конкуренції» Комітет має встановити товарні, географічні та територіальні межі ринку.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про захист економічної конкуренції" узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання. Узгодженими діями є також створення суб`єкта господарювання, об`єднання, метою чи наслідком створення якого є координація конкурентної поведінки між суб`єктами господарювання, що створили зазначений суб`єкт господарювання, об`єднання, або між ними та новоствореним суб`єктом господарювання, або вступ до такого об`єднання. Особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій.
Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються: 1) встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів; 2) обмеження виробництва, ринків товарів, техніко-технологічного розвитку, інвестицій або встановлення контролю над ними; 3) розподілу ринків чи джерел постачання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи придбання, за колом продавців, покупців або споживачів чи за іншими ознаками; 4) спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів; 5) усунення з ринку або обмеження доступу на ринок (вихід з ринку) інших суб`єктів господарювання, покупців, продавців; 6) застосування різних умов до рівнозначних угод з іншими суб`єктами господарювання, що ставить останніх у невигідне становище в конкуренції; 7) укладення угод за умови прийняття іншими суб`єктами господарювання додаткових зобов`язань, які за своїм змістом або згідно з торговими та іншими чесними звичаями в підприємницькій діяльності не стосуються предмета цих угод; 8) суттєвого обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин.
Антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності) (ч. З ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції-").
У розгляді справ зі спорів, пов`язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України узгоджених дій суб`єктів господарювання як антиконкурентних (стаття 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), суд враховує, що відсутність у певного суб`єкта господарювання монопольного (домінуючого) становища не виключає можливості негативного впливу суб`єкта господарювання на товарний ринок внаслідок антиконкурентних узгоджених дій з іншими суб`єктами господарювання. Наявність або відсутність складу порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій не пов`язується виключно з тим, чи займає певний суб`єкт господарювання монопольне (домінуюче) становище на ринку. Відтак вчинення суб`єктами господарювання узгоджених дій утворює самостійний склад порушення законодавства про захист економічної конкуренції і не залежить від того, чи займають відповідні суб`єкти господарювання чи один з них монопольне (домінуюче) становище на ринку.
З урахуванням приписів частини третьої статті 6 названого Закону для кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єктів господарювання на ринку товарів як антиконкурентних узгоджених дій у вигляді схожих дій (бездіяльність) на ринку товару (і які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції) не вимагається обов`язкове встановлення та доведення факту чи фактів формального узгодження зазначених дій, в тому числі укладення відповідної угоди (угод). Це порушення установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який: свідчить про погодженість конкурентної поведінки суб`єктів господарювання; спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення зазначених дій. Пов`язані з наведеним обставини з`ясовуються і доводяться відповідним органом Антимонопольного комітету України.
Ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Антимонопольного комітету України. При цьому схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб`єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.
Висновок же органу Антимонопольного комітету України щодо відсутності у суб`єкта господарювання об`єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно (незалежно від суб`єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару). Зокрема, суд має з`ясовувати, чи зазначено в рішенні органу Антимонопольного комітету України докази обмеження конкуренції внаслідок дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання або іншого негативного впливу таких дій (бездіяльності) на стан конкуренції на визначеному відповідним органом ринку, протягом певного періоду часу, чи досліджено в такому рішенні динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення або зниження, обґрунтованість зміни цін, співвідношення дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання з поведінкою інших учасників товарного ринку, в тому числі й тих, що не притягалися до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, витрати суб`єкта господарювання, які впливають на вартість товару, тощо.
При цьому саме орган Антимонопольного комітету України має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб`єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо). На відповідний орган покладається обов`язок не лише доведення однотипної і одночасної (синхронної) поведінки суб`єктів господарювання на ринку, а й установлення шляхом економічного аналізу ринку (в тому числі, за необхідності, шляхом залучення спеціалістів та експертів) відсутності інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) паралельної поведінки таких суб`єктів господарювання.
Так, економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (стаття 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції»
Відповідно до статті 8 Закону України «Про захист економічної конкуренції», положення статті 6 цього Закону не застосовуються до узгоджених дій щодо постачання чи використання товарів, якщо учасник узгоджених дій стосовно іншого учасника узгоджених дій встановлює обмеження на: використання поставлених ним товарів чи товарів інших постачальників; придбання в інших суб`єктів господарювання або продаж іншим суб`єктам господарювання чи споживачам інших товарів; придбання товарів, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не належать до предмета угоди; формування цін або інших умов договору про продаж поставленого товару іншим суб`єктам господарювання чи споживачам.
До узгоджених дій, передбачених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 6 цього Закону, якщо такі узгоджені дії: призводять до суттєвого обмеження конкуренції на всьому ринку чи в значній його частині, у тому числі монополізації відповідних ринків; обмежують доступ на ринок інших суб`єктів господарювання; призводять до економічно необґрунтованого підвищення цін або дефіциту товарів.
Оцінка наявності обмеження конкуренції може бути забезпечена шляхом порівняння становища суб`єктів господарювання які мають договірні відносини та таких, що здійснюють діяльність без укладання відповідної угоди. Встановлення наявності переваг за рахунок договірних відносин, яких не мають суб`єкти господарювання, які не є стороною угоди обмежує останніх у можливості конкурувати на рівних умовах з тими хто уклав правочин.
Про обмеження конкуренції також свідчать наслідки укладання угоди які призводять до встановлення цін, тобто фіксації певного рівня вартості реалізації товарів, робіт та послуг, оскільки впливають на кінцевий результат процесу економічної боротьби господарюючих суб`єктів. Встановлення цін безпосередньо призводить до сплати споживачем завищеної ціни ніж тієї, що існувала за відсутності відповідних антиконкурентних угод. Обмеження конкуренції забезпечується шляхом негативних наслідків для споживача.
Згідно пункту 14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.
Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції""), або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону, статті 4, 6, 8, 151, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з`ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб`єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.
Таким чином, з урахування вищевикладеного суд має з`ясувати чи містяться у рішенні Комітету докази наявності вчинення позивачем схожих дій разом з іншими учасниками ринку товару.
Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (позивач у даній справі) є юридичною особою, яка здійснює діяльність відповідно до Статуту. Основним видом діяльності ПАТ «Центренерго» є виробництво електроенергії (код класифікації видів економічної діяльності (КВЕД) 35.11).
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії ПАТ «Центренерго» від 07.06.2019 № 995, ПАТ «Центренерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.
Тож, позивач є виробником електричної енергії.
Виходячи зі змісту положень частини 1 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», обов`язковими ознаками складу такого правопорушення як антиконкурентні узгоджені дії є:
факт вчинення узгоджених дій;
наслідки у вигляді негативного впливу чи можливого впливу на економічну конкуренцію (у вигляді недопущення, усунення чи обмеження конкуренції);
причинно-наслідковий зв`язок між вчиненими діями та негативними наслідками.
Тобто відсутність хоча б одного елементу є доказом відсутності в діях відповідних осіб
ознак антиконкурентних узгоджених дій.
Узгоджені дії - це дії, про вчинення яких особи домовилися на майбутнє. Таким чином, узгодженні дії існують лише коли підприємці усунули всі невизначеності між собою щодо майбутньої поведінки, та усунули значну частину ризику, який зазвичай є природним для будь-якої незалежної зміни поведінки на одному чи декількох ринках.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, ПАТ «Центренерго» разом із іншими відповідачами в антимопонольній справі притягнуто до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій у вигляді схожих дій на ринку товару.
При цьому, з аналізу положень статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вбачається, що порушення становить вчинення саме горизонтальних антиконкурентних узгоджених дій, які можуть вчинятися суб`єктами господарювання, які конкурують або можуть конкурувати між собою на одному товарному ринку. При цьому, аби конкурувати між собою, суб`єкти господарювання повинні знаходитися в межах одного рівня ланцюга виробництва.
В той же час, розслідування в антимонопольній справі було здійснено щодо ДП «Держвуглепостач» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг», які є постачальниками енергетичного вугілля, а також АТ «ДТЕК Дніпроенерго», АТ «ДТЕК Західенерго», ТОВ «ДТЕК Східенерго», ПАТ «Центренерго» (позивач у даній справі) та ПАТ «Черкаське хімволокно», які є його споживачами та використовують вугілля виключно в цілях виробництва електроенергії.
Проте, постачальники та споживачі енергетичного вугілля діють на різних ланцюгах виробництва або постачання, відтак з огляду на протилежність їх інтересів у відносинах купівлі-продажу, знаходження на різних рівнях ланцюга виробництва, дані суб`єкти господарювання не можуть конкурувати між собою та вчиняти антиконкурентні узгоджені дії у вигляді встановлення схожих цін на товар.
Так, відповідно до пункту 63 оскаржуваного рішення Антимонопольний комітет України розглядав справу за ознаками вчинення відповідачами порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною першою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які могли привести до обмеження конкуренції на ринках електричної енергії.
Визначення ринку електричної енергії встановлюється Законом України «Про ринок електричної енергії», відповідно до пункту 74 частини 1 статті 1 якого ринок електричної енергії - це система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам.
Відповідно до пункту 96 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасник ринку електричної енергії - це виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які проводять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим законом.
Тобто законодавець чітко визначив склад учасників та товарні межи ринку електричної енергії.
В той же час, оскаржуване рішення Комітету разом з додатками, які стосувалися аналізу, проведеного Антимонопольним комітетом України дослідження стосувалися не ринку електричної енергії, а виключно аналізу ринку вугільної продукції.
Зокрема, у пункті (80) оскаржуваного рішення АМК від 29.04.2021 зазначалося, що «енергетичне вугілля є товарною продукцією, умови обороту якої мають суттєвий вплив на суміжні ринки, зокрема, на ринок генерації електричної енергії, у частині діяльності теплових електростанцій», тобто Антимонопольний комітет України визнавав, що ринок вугільної продукції та ринок електричної енергії є різними товарними ринками.
В той же час, як вбачається з пунктів (13)-(17), (21)-(24) оскаржуваного рішення Комітету від 29.04.2021 відповідачем було розширено перелік учасників ринку енергетичної енергії шляхом віднесення до нього постачальників вугільної продукції - ДП «Держвуглепостач» та ТОВ «ДТЕК Трейдінг», тобто суб`єктів господарювання іншого товарного ринку, а саме ринку вугільної продукції, який формує не товар «електроенергія», а товар «вугілля», що, у свою чергу, призвело до невідповідності висновків, викладених у Рішенні АМК від 29.04.2021, обставинам справи, а саме товаром, який аналізувався при вивченні ринку електричної енергії, замість електричної енергії було вугілля, яке в силу закону не є товаром, який формує ринок електричної енергії.
Проте, ПАТ «Центренерго» не було постачальником (продавцем) вугільної продукції, а виступало лише у якості покупця такої продукції по цінам, які встановлювали постачальники на ринку вугілля, тобто не мало можливості впливати на формування цін на вугілля.
Відтак, враховуючи роль та місце позивача та інших суб`єктів господарювання на ринку енергетичного вугілля та генерації електричної енергії по відношенню один до одного, а також характер стверджуваного порушення, на думку суду, Комітет неправильно кваліфікував дії ПАТ «Центренерго» за частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні встановив, що електроенергію на електростанціях виробляють за рахунок перетворення палива. Перетворення палива - процес, у результаті якого змінюється первинне паливо за допомогою фізичних і/або хімічних методів, перетворюючи його на вторинний енергетичний продукт, більш зручний, ніж первинний, для використання в умовах, для яких він призначений. Теплоенергетика охоплює одержання тепла в процесі згоряння органічного палива та перетворення його в інші види енергії (механічну, електричну). На теплових електростанціях як первинне джерело енергії використовують органічне паливо. Паливо - горючі речовини, основною складовою яких є вуглець. Воно застосовується з метою одержання в процесі спалювання теплової енергії.
Отже, суб`єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність із виробництва електричної енергії на теплових електростанціях та теплоелектроцентралях, на яких встановлено пиловугільні енергоблоки, що як первинний енергоносій використовують енергетичне вугілля, закуповували таке вугілля виключно з метою провадження господарської діяльності, пов`язаної з виробництвом електричної та теплової енергії.
Крім цього, Комітет також встановив, що виходячи з фізичних характеристик різних марок вугілля, особливостей його спалювання вугілля можна поділити на 2 групи: (а) вугілля високолетких марок - Г, ДГ, Д (газова група); (Ь) вугілля низьколетких марок - П і А (антрацитова група).
При цьому, заміна вугілля високолетких марок на вугілля низьколетких марок і, навпаки, вимагатиме суттєвих конструкційних змін у системах пилопідготовки та котлоагрегатах ТЕС або ТЕЦ. Вугілля високолетких марок (Г, ДГ, Д) та низьколетких марок (А, П) має однакове функціональне призначення через його використання як первинного енергоносія, але вугілля високолетких та низьколетких марок не є взаємозамінними товарами з огляду на фізичні характеристики та принципово різні умови вибухобезпеки пилосистем, займання, горіння та «підсвічування» у котлоагрегатах ТЕС та ТЕЦ.
Теплові електростанції мають як блоки, що працюють на вугіллі низьколетких марок, так і блоки, що працюють на вугіллі високолетких марок.
Споживачами вугілля високолетких марок є АТ «ДТЕК Західенерго», ТОВ «ДТЕК Східенерго», ПАТ «Центренерго», АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ПрАТ «Черкаське Хімволокно», ДПЗД «Укрінтеренерго» (протягом 2016 року закуповувало енергетичне вугілля високолетких марок для потреб Виробничої філії ДПЗД «Укрінтеренерго» «Калуська ТЕЦ», яка до 01.01.2017 входила до складу ДПЗД «Укрінтеренерго»).
Споживачами вугілля низьколетких марок є ПАТ «Донбасенерго», АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ТОВ «ДТЕК Східенерго», ПАТ «Центренерго», ТОВ «Фірма Технова», які протягом 2016 - 2018 років та січня - серпня 2019 року спожили 20,731 млн. тонн вугілля. Загалом ТЕС та ТЕЦ є основними споживачами енергетичного вугілля та споживають близько 80% усього видобутого та імпортованого енергетичного вугілля від загального обсягу його споживання в Україні. Завдяки внутрішньому видобутку енергетичного вугілля задовольняється лише 60% внутрішнього попиту. Враховуючи, що із 14 вугільних теплових електростанцій України 7 ТЕС, а також велика частина ТЕЦ використовують вугілля марок А та П, попит задовольняється за рахунок імпортних поставок.
Згідно приписів частини 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» правопорушення можливе на ринку товару. З метою встановлення ринку Комітет здійснює дослідження у відповідності до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку (затверджена Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 5 березня 2002 року №49-р). З урахуванням вимог Методики для визначення ринку товару органами Комітету здійснюється дослідження: переліку товарів які обертаються на ринку, товарних меж ринку, територіальних меж ринку, часових меж ринку.
Так, відповідачем у оскаржуваному рішенні встановлено, що енергетичне вугілля високолетких та низьколетких марок не є взаємозамінним між собою та споживається з метою виробництва електричної енергії, але відповідач об`єднав таке вугілля в єдиний ринок.
Відповідно до пункту 4.3. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, не розглядаються як товар проміжні результати діяльності суб`єктів господарювання, що не реалізуються на ринку, а споживаються у технологічному процесі їх власного виробництва.
Разом з цим, Комітет визначає товаром саме енергетичне вугілля, яке в свою чергу включає в себе вугілля високолетких марок - Г, ДГ, Д (газова група), та вугілля низьколетких марок - П і А (антрацитова група), які не є взаємозамінними між собою.
Відповідно до пункту 5.1 Методики товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого. Пунктом 5.2. Методики передбачено, що при проведенні дослідження необхідно враховувати, що взаємозамінні товари належать до групи однорідних товарів (товарних груп), які розглядаються споживачем як один і той же товар (товарна група), і які можуть бути стандартизовані.
Відповідач, досліджуючи товар, який обертається на ринку енергетичного вугілля, встановив, що різні марки вугілля не є взаємозамінними між собою і при цьому блоки ТЕС та ТЕЦ, споживаючи їх, не можуть без значних зусиль перейти від споживання однієї марки до іншої. Натомість, об`єднання не взаємозамінних товарів в один товарний ринок суперечить вимогам законодавства про захист економічної конкуренції та свідчить про неповне дослідження обставин справи.
Ринок товару (товарний ринок) - це сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція (стаття 1 Закону).
Визначення меж ринку, а саме товару (взаємозамінних товарів) та сфери обороту товарів, періоду обороту товарів і території на якій є попит і пропозиція є першою передумовою для порівняння схожості дій на ринку та кваліфікації порушення за частиною третьою статті 6 Закону.
Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не було визначено часові межі ринків - періоду часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.
У рішенні №236-р (пункти 109-115) відповідач наводить інформацію щодо нарад, які скликалися Міненерговугілля протягом 2016-2019 років з питань визначення граничної ціни на вугільну продукцію. Інформація щодо учасників нарад зазначені у пункті 112 рішення №236-р.
За результатами вказаних нарад були складені протоколи, згідно з якими Міненерговугілля зі встановленої дати рекомендувало підвищити для державних підприємств граничний рівень ціни однієї тонни вугільної продукції для потреб теплових електростанцій енергогенеруючих компаній та теплових електроцентралей до визначеної ціни.
В пунктах 385 та 386 рішення №236-р Комітет робить висновок, що дії ПАТ «Центренерго» та інших відповідачів (в антимонопольній справі), які полягали у встановленні базових цін енергетичного вугілля на рівні, визначеному Міненерговугіллям, що призвели до обмеження конкуренції на ринку генерації електричної енергії, при тому, що аналіз ситуації на ринку енергетичного вугілля спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, є схожими діями і є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною третьою статті 6 Закону.
Протягом досліджуваного АМК періоду Міненерговугілля здійснює державне регулювання паливно-енергетичного комплексу України.
Міненерговугілля відповідно по покладених на нього завдань має право скликати наради з питань, що належать до його компетенції. Положенням передбачено, що Міненерговугілля у межах своїх повноважень видає накази, які відповідно до закону є регуляторними актами, що підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Тобто, протоколи, які складалися за результатами наради, які проводило Міненерговугілля мають виключно рекомендаційний характер та не мають обов`язкових до виконання вказівок для позивача. Проводячи зазначені наради Міненерговугілля діяло в межах своїх повноважень.
У п. 112 оскаржуваного рішення вказано, що Міненерговугілля протягом 2016-2019 років проводило 8 нарад з питання визначення граничної ціни на вугільну продукцію, проте ПАТ «Центренерго» (позивач у даній справі) було присутнє тільки на 2-х з цих нарад, що відбулися у 2016 році.
Рішення, що приймалися на нарадах Міненерговугілля стосувалися виключно державних підприємств, які підпорядковані органу державної влади і не могли мати будь-якого впливу на господарську діяльність позивача. Крім цього, протоколи нарад мали публічний характер. Рішення на нарадах Міненерговугілля оформлювалися протоколами і публікувалися на офіційній сторінці останнього.
Враховуючи, що рішення були публічно доступні для кожного учасника ринку, жоден з учасників нарад Міненерговугілля не отримував будь-яких конкурентних переваг, що підтверджує факт відсутності будь-якої узгодженості або змови між відповідачами у антимонопольній справі та позивачем.
Окремо слід зазначити, що публічне оголошення цін конкурентів на певний товар не може бути свідченням наявності між ними антиконкурентних узгоджених дій. Учасники ринку мають право використовувати ціни конкурентів для формування своїх цінових стратегій. Вказане слідування за ціною не є порушенням правил конкуренції та не надає будь-якому учаснику конкурентних переваг.
Тобто, публічне оголошення цін конкурентів не є доказом або свідченням наявності антиконкурентних узгоджених дій.
При цьому, суд обґрунтовано зазначив, що на нараді Міненерговугілля, яка відбулася 30.11.2018, була рекомендована ціна вугілля - 2 800, 00 грн для її застосування з 02.01.2019 (пункт (112) Рішення АМК від 29.04.2021), проте ПАТ «Центренерго» у ході здійснення переговорів з постачальниками відмовлялося від закупівлі вугілля за зазначеною ціною, посилаючись на збитковість виробництва електричної енергії за наявними цінами, про що зазначено у пунктах (253) - (254) рішення АМК від 29.04.2021.
Також суд зазначає, що в резолютивній частині Рішення Комітет дійшов висновку про те, що позивач та інші суб`єкти господарювання вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення схожих дій, які полягали у встановленні базових цін енергетичного вугілля на рівні, визначеному Міненерговугіллям, які призвели до обмеження конкуренції на ринку генерації електричної енергії.
Відповідно до пункту 11 частини 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення.
Тобто, аби дійти висновків про обмеження конкуренції на ринку генерації електричної енергії, Комітет повинен був дослідити умови функціонування такого ринку, проаналізувати його товарні, географічні та часові межі, визначити обсяг ринку та його учасників.
В той же час, в оскаржуваному Рішенні взагалі відсутня інформація щодо встановлення ринку генерації електричної енергії, аналізу стану конкуренції на ньому, його учасників, територіальних та географічних меж.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Комітету не містить доказів, які свідчать про вчинення позивачем порушення передбаченого частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Тож, кожна з наведених вище обставин є самостійною і безумовною підставою для визнання рішення Антимонопольного комітету України недійсним відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» в частині, що стосується позивача.
З огляду на викладене, рішення№236-р підлягає визнанню недійсним з огляду на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, а висновки, що викладені у спірному рішенні, не відповідають її обставинам, а відтак, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими.
За вказаних обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 29.04.2021 №236-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №128-26.13/84-19, в частині, що стосується ПАТ «Центренергопостач».
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12600/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12600/21 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/12600/21 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/12600/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченими статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11.08.2022.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                І.М. Скрипка