ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 липня 2022 року           справа №200/15222/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі  №200/15222/21 (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.)   за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                  ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року;
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації страти частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації;
-зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до судового рішення Військова частина №3035 здійснила виплату в сумі 4413,48. Вважає, що відповідачем невірно обраховано індексацію з урахуванням базового місяця січень 2008 року. 
Також в разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян, проводиться їх компенсація відповідно законодавства.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неврахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
В решті позовних вимог відкрито провадження за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити в частині, що стосується індексації.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Судовим рішенням по справі №200/5599/21 зобов`язано відповідача здійснити розрахунок індексації позивача за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року. При цьому вимоги позивача про здійснення відповідачем розрахунку із застосуванням базового місяця - січень 2008 року залишені без задоволення як передчасні.
Але, на виконання судового рішення відповідач здійснив розрахунок та виплату індексації   без врахування базового місяця січень 2008 року, тому позивач був вимушений звернутися з новим позовом до суду, за яким суд першої інстанції безпідставно по частині вимог, що стосуються індексації, відмовив у відкритті з тих підстав, що ці вимоги стосуються виконання рішення по справі №200/5599/21.
Протиправні дії відповідача призвели до того, що позивачу в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1, наказом командира військової частини від 25.03.2020 № 64 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 26.03.2020. Позивач є учасником бойових дій.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 200/5599/21 позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково: зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 року, з урахуванням виплачених сум.
Рішення набрало законної сили 07.08.2021.
Як свідчить довідка ВЧ НОМЕР_1 від 25.11.2021 року № 522 індексація грошового забезпечення за час проходження служби з 01.01.2016 по 01.03.2018 нарахована позивачу в сумі 4503,21 грн. та перерахована в сумі 4435,66 грн. (з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору).
Перерахування позивачу суми 4435,66 грн. підтверджується платіжним дорученням ВЧ НОМЕР_1 № 2372, згідно якого оплата здійснена 07.09.2021.  
08.11.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року;
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації страти частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації;
-зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неврахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем по суті заявлено позовну вимогу щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.07.2021 року по справі №200/5599/21.
Також суд першої інстанції, всупереч вимог п.4 ч.1 ст.294 КАС України зазначив, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі не оскаржується.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позов задоволено в частині вимог, що стосуються  компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті   9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
На підставі частини другої статті  24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ.
Зокрема, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Положеннями пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Стаття 1 Закону № 2050-ІІІ визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно статті 2 Закону компенсація  громадянам  втрати  частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема це заробітна плата (грошове забезпечення).
Статтею 3 Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Тобто, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Сума компенсації нараховується у разі нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Нараховується і виплачується компенсація в тому самому місяці, в якому виплачується заборгованість.
Індекс споживчих цін наростаючим підсумком рахується до місяця, що передує місяцю виплати.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів при виплаті суми індексації та зобов`язав цю компенсацію нарахувати та виплатити.
Що стосується вимог стосовно  індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року суд зазначає наступне.
На підставі частин першої та п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Тобто, суд апеляційної інстанції не може надавати оцінку позовним вимогам, які не були предметом розгляду судом першої інстанції.
Як свідчать матеріали справи  в частині позовних вимог, які стосуються  індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження ухвалою від 16.11.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 294 КАС України  окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.
Між тим, позивач не оскаржив окремо від рішення  від 10.01.2022 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16.11.2021 року про відмову у відкритті провадження у справі, а виклав доводи щодо своєї незгоди з цією ухвалою в апеляційній скарзі на рішення суду.
Згідно з частиною третьою статті 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.
Тобто, заперечення на ухвали в апеляційній скарзі на рішення можна викласти тільки в разі, якщо ухвала не оскаржується окремо від рішення. Якщо ж процесуальним законом передбачено оскарження ухвали окремо від рішення, то подається апеляційна скарга на таку ухвалу окремо від апеляційної скарги на рішення.
Таким чином, доводи позивача стосовно  індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року апеляційним судом до уваги не приймаються і не розглядаються.
Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду  від 16.11.2021 року. 
При цьому доводи апелянта, що суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що вона не оскаржується, можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, але не є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції при ухваленні рішення у цій справі.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки усім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі  №200/15222/21 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі  №200/15222/21- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 липня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків , визначених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 12 липня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                І.Д. Компанієць 

Судді                                                                                         А.В. Гайдар

                                                                                                                  Е.Г. Казначеєв