ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/20752/20	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 33/817/121/22 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст.124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_1 — адвоката Цімури Я.В. та захисника ОСОБА_2 - адвоката Янчишина В.Й. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито.

Згідно постанови, 27 листопада 2020 року о 17 год. 15 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепом SCHMITZ SKI 24, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Тернополі на вул. Протасевича, 22 на тимчасовому кільці із круговим рухом, не був уважним, не впорався із керуванням, не вибрав безпечного інтервалу між транспортними засобами, допустив зіткнення із транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, зазначеними в матеріалах ДТП. Таким чином, ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3 (б), 13.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. 

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_1 — адвокат Цімура Я.В. просить поновити строк апеляційного оскарження та змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року виклавши мотивувальну частину постанови з врахуванням висновку експерта №3939/3940 від 29 листопада 2021 року. Свої вимоги мотивує тим, що висновок експерта від 16 червня 2021 року № СЕ19/12021/5335ІТ не повинен був враховуватися судом при постановленні рішення, як належний та допустимий доказ, оскільки він побудований на припущеннях та суперечить іншим матеріалам справи та дійсним обставинам. Вважає, що висновок експерта №3939/3940 від 29 листопада 2021 року за результатами проведення повторної комплексної інженерно-транспортної та транспортно-трасологічної експертизи, який не був врахований судом при постановленні рішення, є належним доказом та таким, який необхідно врахувати при постановленні судом апеляційної інстанції рішення по суті. Зазначає, що експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз фактично було проведено повторну комплексну інженерно-транспортну та транспортно-трасологічну експертизу, а тому твердження суду першої інстанції про те, що експерт провів додаткову експертизу чим не виконав рішення суду є надуманим. Апелянт звертає увагу суду на те, що місцевий суд позбавив можливості потерпілого та його представника викласти свої аргументи в підтримку висновку експерта №3939/3940 від 29 листопада 2021 року, оскільки розглянув справу про адміністративне правопорушення 30 грудня 2021 року без повідомлення та їх участі. 
       
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 - адвокат Янчишин В.Й. просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року. Свої вимоги мотивує тим, що у матеріалах справи немає жодних доказів порушення ОСОБА_2 вимог п.2.3Б, 13.3 ПДР України, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Стверджує, що місцевим судом описано висновок від 16 червня 2021 року згідно якого, ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 ПДР України і не враховано, що кваліфікація його дій згідно протоколу визначена як порушення вимог п.13.3 ПДР України. Захисник звертає увагу суду на те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ. Зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_2 . 
В судове засідання апеляційного суду 23 травня 2022 року представник потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Цімура Я.В не з`явився, хоча завчасно був повідомлений про час і місце розгляду. 
Заслухавши доводи захисника Янчишина В.Й., який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого за її безпідставністю, проаналізувавши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 
Що стосується клопотань про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року, то вони підлягають поновленню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності розглянута без його участі та участі потерпілого. 
Як вбачається з матеріалів справи, відомості про направлення копій постанови судом першої інстанції як потерпілому ОСОБА_1 (після клопотання про направлення йому копії постанови) так і особі яку притягнуто до адміністративної відповідальності — ОСОБА_2 відсутні.
З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтам слід поновити, так як він пропущений з поважних причин. 

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху і вчиненні адміністративного правопорушення.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, а висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у вчинені правопорушення ґрунтуються на наявних у справі доказах.
Так, судом вірно враховані дані які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 038766 від 27 листопада 2020 року; відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції; схемі місця ДТП, яка сталася 27 листопада 2020 року о 17 год. 20 хв. в м. Тернополі на перехресті вул.Довженка – Протасевича; письмових поясненнях ОСОБА_1 від 27 листопада 2020 року; письмових поясненнях ОСОБА_2 від 27 листопада 2020 року; фотокартках долучених до матеріалів справи, які надані потерпілим ОСОБА_1 та захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_2 , адвокатом Янчишином В.Й., а також висновку експерта від 16 червня 2021 року № СЕ–19/120–21/5335–ІТ.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 є послідовними та узгоджуються між собою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Доводи представника потерпілого ОСОБА_1 — адвоката Цімури Я.В. про те, що: висновок експерта від 16 червня 2021 року № СЕ19/12021/5335ІТ не повинен був враховуватися судом при постановленні рішення, як належний та допустимий доказ, а висновок експерта №3939/3940 від 29 листопада 2021 року за результатами проведення повторної комплексної інженерно-транспортної та транспортно-трасологічної експертизи, який не був врахований судом при постановленні рішення, є належним доказом оскільки експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз фактично було проведено повторну, а не додаткову експертизу, суд апеляційної інстанції оцінює критично з огляду на наступне.
Так, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2021 року було призначено у справі № 607/20752/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу.
16 червня 2021 року судовими експертами Тернопільського науково–дослідного експертно–криміналістичного центру МВС України, Романюк О.Б. та Шминдюк Ю.А. складено висновок № СЕ–19/120–21/5335–ІТ.
16 серпня 2021 року на підставі клопотання представника потерпілого, адвоката Цімури Я.В. Тернопільським міськрайонним судом було призначено у цій справі повторну комплексну судову автотехнічну та транспортно–трасологічну експертизу.
29 листопада 2021 року судовим експертом Львівського НДІ судових експертиз МЮ України Давидович О.О. складений висновок №3939/3940, в якому експерт вказав, що дана експертиза буде виконана як додаткова (а.с.164).
Згідно п.п.1.2.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5 згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).
Отже, згідно вищевказаного висновку від 29 листопада 2021 року №3939/3940 експерт всупереч вимог вказаної інструкції провів інший вид експертизи ніж було визначено постановою суду від 16 серпня 2021 року, якою призначено повторну комплексну судову автотехнічну та транспортно–трасологічну експертизу, а тому колегія суддів погоджується із позицією місцевого суду щодо відхилення як належного та допустимого доказу у справі висновку експерта № 3939/3940 від 29 листопада 2021 року, так як згідно постанови суду від 16 серпня 2021 року у справі № 607/20752/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП призначено повторну комплексну судову автотехнічну та транспортно–трасологічну експертизу, а не додаткову експертизу.
До апеляційного суду представник потерпілого подав клопотання про допит експерта ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що він вважає оцінку цього висновку судом першої інстанції неправильною. Однак, такі доводи представника потерпілого не є підставою для допиту експерта в суді, оскільки в його клопотанні не обґрунтовано необхідність з`ясування у експерта питань щодо встановлених ним обставин, в тому числі наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик та теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.
Крім того, зі змісту доводів апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність зміни мотивувальної частини оскарженої постанови суду із зазначенням саме положень з висновку експерта № 3939/3940 від 29 листопада 2021 року видно, що він наполягає на врахуванні цього висновку зокрема і в тій частині, де вказано, що дії водія ОСОБА_1 в даному випадку не регламентувалися Правилами дорожнього руху і не перебували у причинному зв`язку із настанням пригоди. Однак, такі доводи виходять за межі судового розгляду у цій справі про адміністративне правопорушення, в якій протокол за ст.124 КУпАП складено лише відносно водія ОСОБА_2 .
Також, перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд правомірно взяв до уваги висновок Тернопільського науково–дослідного експертно–криміналістичного центру МВС України від 16 червня 2021 року № СЕ–19/120–21/5335–ІТ, оскільки він зроблений на підставі тих вихідних даних, які наявні в матеріалах адміністративної справи і були вказані в постанові суду.
Доводи представника потерпілого про те, що місцевий суд позбавив потерпілого та його представника можливості взяти участь в судовому засіданні, оскільки розглянув справу про адміністративне правопорушення 30 грудня 2021 року без їх участі є обґрунтованими, однак вони не спростовують правильності висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому не можуть бути підставою для змінити постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року, як про це порушується питання в апеляційній скарзі.
Доводи захисника ОСОБА_2 - адвоката Янчишина В.Й. про те, що у матеріалах справи немає жодних доказів порушення ОСОБА_2 вимог п.2.3Б, 13.3 ПДР України, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП є безпідставними, так як вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
В ході судового розгляду було встановлено, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3(б), 13.3 Правил дорожнього руху.
Пункт 2.3 (б) ПДР України передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 
Пункт 13.3 ПДР України передбачає, що водієм під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. 
Наявні в цій справі та досліджені в ході судового розгляду докази беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепом SCHMITZ SKI 24, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Тернополі на вул. Протасевича, 22 на тимчасовому кільці із круговим рухом, не був уважним, не впорався із керуванням, не вибрав безпечного інтервалу між транспортними засобами, допустив зіткнення із транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 . 
За таких обставин, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_2 порушень вказаних вимог ПДР і як наслідок складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є правильним.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами. 
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, згідно оскарженої постанови при вирішенні справи суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші додані до нього докази.
Твердження захисника ОСОБА_2 - адвоката Янчишина В.Й. про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ є необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП). Отже, законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора у справі та випадки, коли участь прокурора є факультативною, тому посилання на рішення ЄСПЛ у цьому випадку не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його формальні приписи і стосуються насамперед об`єктивності, безсторонності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об`єм пред`явленого обвинувачення, а не для формальної участі сторони прокурора у справі як такої.
Як видно з матеріалів цієї справи участь у ній брали дві сторони — особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, і його захисник та потерпілий і його представник, які самостійно обстоюванли свої правові позиції і яким суд першої інстанції забезпечив рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що місцевим судом описано висновок від 16 червня 2021 року згідно якого, ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 ПДР України і не враховано, що кваліфікація згідно протоколу п.13.3 ПДР України апеляційний суд в даному випадку не вважає істотними, оскільки вказані положення ПДР передбачають необхідність дотримання учасниками дорожнього руху безпечного інтервалу в залежності від сукупності факторів, що характеризуються дорожніми умовами.
Так, відповідно до п.13.1. - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Згідно п.13.3. - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. 
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038766 від 27 листопада 2020 року щодо суті правопорушення вказано і судом визнано доведеним зокрема те, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом DAF та напівпричепом SCHMITZ не вибрав безпечного інтервалу між транспортними засобами.
Згідно висновку Тернопільського науково–дослідного експертно–криміналістичного центру МВС України від 16 червня 2021 року № СЕ–19/120–21/5335–ІТ (а.с.119) якщо би водій ОСОБА_2 під час руху дотримався безпечного інтервалу із врахуванням дорожньої обстановки, то це би не призвело до зіткнення транспортних засобів. А тому при заданому комплексі вихідних даних, які можуть вважатися технічно спроможними, невідповідність дій водія автомобіля DAF з напівпричепом вимогам п.13.1 Правил дорожнього України (в частині вимог саме про дотримання безпечного інтервалу) з технічної точки зору могла перебувати у причинному зв`язку настанням даної ДТП. 
Отже, зазначена у складеному відносно ОСОБА_2 суть правопорушення та обставини, які визнані доведеними в оскарженій постанові суду, повністю підтверджуються наявними у цій справі доказами.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду про доведеність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за викладеними в апеляційній скарзі доводами не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 та захиснику Мороза М.В. строк апеляційного оскарження.
Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_1 — адвоката Цімури Я.В. та захисника ОСОБА_2 - адвоката Янчишина В.Й. - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя