УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 743/2194/19
провадження № 51-1253ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року щодо 
ОСОБА_4 ,  
встановив:
За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 
2021 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 2 ст. 197-1 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується 
з вищевказаною ухвалою апеляційного суду та порушує питання про поновлення строку на її касаційне оскарження.
Згідно з ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, оскаржувану ухвалу апеляційного суду було проголошено 21 грудня 2022 року, тоді як з касаційною скаргою прокурор звернувся до суду 21 квітня 2022 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, що ним не заперечується з огляду на його прохання про поновлення вказаного строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними. 
Оскільки прокурор, як убачається зі змісту клопотання, не мав можливості подати касаційну скаргу в передбачений законом строк з незалежних від нього причин, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та необхідність його поновлення. 
Разом із тим, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано 
без додержання вимог п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення 
та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному прокурор у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскарженої ухвали доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 412 КПК України не наводить.
Також не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного рішення з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Натомість, прокурор, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.
Поновити прокурору строк на касаційне оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду 
від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                    ОСОБА_3