ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1043/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №696/208/22 Категорія: 301030300 	Білопольська Н. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.
за участю секретаря Зінченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Пидорич Тетяни Андріївнина рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Черкаської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж, -

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 10 грудня 2003 року № 595 їй наданий дозвіл на виготовлення документів для будівництва гаража розміром 5,0 х 6,0 м з прибудовою розміром 1,1 х 4,0 м на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1 та зобов`язано в місячний термін отримати в органах архітектури будівельний паспорт на будівництво вказаного гаража. 10 січня 2004 року Кам`янською райдержадміністрацією за № 2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт.
Позивач стверджує, що гараж з оглядовою ямою було збудовано у 2004 році, однак через сімейні обставини вона не зверталася до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №456959312 від 05 березня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на гараж з прибудовою, у зв`язку з тим, що заявником не надано документу, що посвідчує введення в експлуатацію гаража.
Таким чином, оскільки будівництво гаража було проведено ще 2004 року, і на даний час позивач не має відповідної документації, яка давала б їй право ввести даний гараж в експлуатацію, то гараж має статус самочинно збудованого об`єкту. Окрім того, усі можливі заходи його узаконення у позасудовому порядку позивачем вичерпано.
На підставі викладеного, позивач в особі свого представника адвоката Пидорич Т.А. просила суд визнати право власності ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 з прибудовою, загальною площею 25,3 кв.м., що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 7121810100:01:002:2184, площею 0,005 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на гараж у зв`язку з тим, що не може зареєструвати своє право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна. При цьому власником ОСОБА_1 не втрачений документ, який засвідчує її право власності на гараж, право власності позивача на гараж відповідачем не оспорюється, а також відсутня будь-яка особа, яка це право не визнає. Тобто в даному випадку вбачається, що між сторонами у справі відсутній спір, а відтак відсутні підстави, передбачені ст. 392 ЦК України, для пред`явлення позивачем позову про визнання його права власності.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Пидорич Т.А. оскаржила його в апеляційному порядку та зазначила, що суд першої інстанції застосував норми матеріального права, які не підлягали до застосування при вирішенні цієї справи та надав невірну оцінку письмовим доказам, фактичним обставинам по справі, які мають значення для справи та дійшов помилкових висновків, а тому просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не маючи належним чином оформленого повідомлення про початок будівництва (на час створення майна – дозволу на проведення будівельних робіт), а тому подати повідомлення про готовність об`єкта будівництва (ввести в експлуатацію) неможливо, так як відсутній документ, який дає право виконувати будівельні роботи.
Оскільки будівництво гаража № НОМЕР_1 із прибудовою, загальною площею 25,3 кв.м., що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 7121810100:01:002:2184, площею 0,005 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було проведено у 2004 році, і на даний час позивач не має відповідної документації, яка б давала їй право ввести даний гараж в експлуатацію, а саме дозволу на початок проведення будівельних робіт – гараж має статус самочинно збудованого об`єкту у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 10 грудня 2003 року № 595 ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення документів для будівництва гаража розміром 5,0 х 6,0 м з прибудовою розміром 1,1 х 4,0 м на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1 та зобов`язано в місячний термін отримати в органах архітектури будівельний паспорт на будівництво вказаного гаража (а.с. 25). 
10 січня 2004 року Кам`янською райдержадміністрацією за № 2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с. 26).
Позивач стверджує, що гараж з оглядовою ямою було збудовано у 2004 році, однак через сімейні обставини вона не зверталася до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.
Відповідно до копії витягу із рішення Кам`янської міської ради Черкаської області № 10-22 від 26 червня 2018 року «Про передачу у власність та в користування земельних ділянок громадянам», згідно з яким земельна ділянка для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0050 га, кадастровий номер 7121810100:01:002:2184, передана ОСОБА_1 у приватну власність (а.с. 7).
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152829844 від 16 січня 2019 року, згідно з яким земельна ділянка площею 0,005 га, кадастровий номер 7121810100:01:002:2184, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що розташована по АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 13).
Крім того позивачем надано технічний паспорт на гараж, розміщений по АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 405-21, від 14 грудня 2021 року, виготовлений на замовлення позивача комунальним проектно-виробничим підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» м. Сміла Черкаської області (а.с. 15-23).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно за №56959312 від 05 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень спірного гаража у зв`язку з неподанням державному реєстратору документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (а.с 14).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.  
Порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) визначено статтею 331 ЦК України, відповідно до частини другої якої право власності виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).  Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
Такий висновок висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 450/2307/15-ц.
Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.
Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.
Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).
Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.
В апеляційній скарзі представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 здійснено самовільне будівництво гаража, оскільки відсутні документи, що давали їй право виконувати будівельні роботи.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо:  1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій  статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).
За обставинами справи встановлено, що позивачу рішенням ВК Кам`янської міської ради від 10.12.2003 року №595 надано дозвіл на виготовлення документів для будівництва гаража на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1 .
10.01.2004 року Кам`янською райдержадміністрацією надано дозвіл №2 на виконання будівельних робіт, у відповідності до якого ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва гаража з прибудовою по АДРЕСА_2 (а.с. 26).
В подальшому 27.07.2018 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0.005 га з кадастровим номером 7121810100:01:002:2184 за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів.
Отже, позивачем побудовано гараж за наявності дозвільних документів та на земельній ділянці, яка в подальшому була нею приватизована та використана за своїм цільовим призначенням.
Колегією суддів встановлено, що підставою для відмови у державній реєстрації права власності на даний об`єкт нерухомості є відсутність документів про введення даного об`єкту в експлуатацію.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.
Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.
В той же час, в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що наразі вона позбавлена можливості подати документи передбачені ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до електронної системи будівельної діяльності про готовність об`єкту будівництва, що виконується через ресурс «Дія» без дозволу про початок будівельних робіт та містобудівельних умов та обмежень. При цьому внести у електронну систему будівельної діяльності відомості неможливо, так як документи на підставі яких проводилися будівельні роботи вичерпали строк своєї дії.
Колегія суддів, враховуючи обставини у даній справі, а також відсутність у позивача можливості ввести в експлуатацію спірний гараж, а також враховуючи, що будівництво гаража здійснено на земельній ділянці відведеній позивачу для цих цілей, тому колегія суддів доходить висновку про можливість задовольнити позовні вимоги позивача.
Крім того, колегія суддів враховує, що визнання права власності на даний гараж за позивачем прав та інтересів інших осіб не порушує.
З огляду на зазначене та керуючись статтею 376 ЦПК України, колегія суддів вважає. що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Пидорич Тетяни Андріївни– задовольнити.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Черкаської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на гараж із прибудовою, загальною площею 25,3 м. кв., що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 7121810100:01:002:2184, площею 0,005 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 18 серпня 2022 року.

Судді: