ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3816/22 Справа № 180/2891/21 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р., 
секретар судового засідання: Заворотний К.Я.
сторони
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі: Акціонерне товариство “Марганецький гірнічо-збагачувальний комбінат”
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Марганецький гірнічо-збагачувальний комбінат” на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року, яке постановлено суддею Янжулою О.С. у місті Марганець, відомості про дати складання повного тексту рішення відсутні, -

В С Т А Н О В И В:
       В листопаді 2021 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків.
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з акціонерним товариством Марганецький гірничо- збагачувальний комбінат. За час роботи на даному підприємстві позивач отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами праці. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань.
       Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії 09.03.2021 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, пов`язану з професійним захворюванням.
       Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА №059545 від 09.03.2021 року ОСОБА_1 визначено 65% втрати працездатності.
       Внаслідок втрати професійної працездатності вважає, що в  ОСОБА_1  наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність; у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою та болями. Позивач не може повернутись до повноцінного способу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на  душевному та фізичному стані позивача, який через захворюванням він багато часу знаходиться на лікуванні. 
       Просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 220000,00 гривень, без утримання податку з дохо; фізичних осіб, а також витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 гривень.
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
       Стягнуто з акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 120 000, 00 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів.
       Стягнуто з акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.
       В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
       Стягнуто з акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" судовий збір на користь держави в розмірі 908 гривень. 
        Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ “Марганецький ГЗК” звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши розмір стягнутої з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків з 120 000, 00 грн. до 65 000 грн., скасувати рішення суду в частині стягнення з АТ “Марганецький ГЗК” на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
       В обгрунтування авпеляційної скарги посилається на те, що суд, не прийняв до уваги доводи відповідача, щодо виконання норм Закону України “Про охорону праці”.
       Вважає, що для притягнення АТ “Марганецький ГЗК” до відповідальності відсутні умови правопорушення: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії).
       На переконання апелянта, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди завищений.        Факт спричинення позивачеві моральної шкоди не був встановлений відповідно до вимог діючого законодавства.
       Шодо стягнення витрат на правничу допомогу, то докази вказаних вище витрат надаються до закінчення судових дебатів по справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що сторона до закінчення дебатів у справі зробила про це відповідну заяву.
       У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чепурнов В.І., який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 вказує, що на даний час АТ “Марганецький ГЗК” рішення суду виконано в повному обсязі, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ “Марганецький ГЗК” - залишити без задоволення.
       Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. 
       Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
       Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
       Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
       Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
       Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
       З аналізу зазначених норм Конвенції вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
       Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
       Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
       Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України , статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, наданого відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з акціонерним товариством “Марганецький гірничо-збагачувальним комбінат”, а саме:з 16.03.1994 року по 30.03.1998 року позивач працював машиністом бульдозеру ЦКЗ Марганецького гірничо-збагачувального комбінату;        з 30.03.1998 року по 27.05.1999 року - підземним гірником на Марганецькому гірничо-збагачувальному комбінаті;з 27.05.1999 року по 12.05.2020 року - підземним гірником очисного забою на шахті АТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат”. (а.с.7-9)
       Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року встановлено, що працюючи підземним гірником очисного забою, внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди, позивач підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання визначено: важкість праці, маса вантажу, яка перевищувала допустимі значення - 3 класу 2 ступеню “Шкідливі”; за параметрами вібрації – до 3 класу 2 ступеню “Шкідливості”, за вмістом хімічних речовин у повітрі робочої зони – до 3 класу 2 ступеню “Шкідливі”; - за параметрами шуму – до 3 класу 2 ступеню “Шкідливі”; мікроклімат до 2 касу “Допустимі”; - напруженості праці до 3 класу 2 ступеню “Шкідливі”. (а.с.24-28) 
       За висновком МСЕК від 09.03.2021 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями та встановлено третю групу інвалідності з 16 лютого 2021 року. (а.с.29-30)
       Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з наявності спричинення позивачу моральної шкоди.        Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд, виходив з положень ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача та з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, однак не може погодитись з визначеним судом розміром витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року, причиною професійного захворювання позивача стало те, що в процесі виконання роботи позивач підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми.
З урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України “Про охорону праці”, якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановленого актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що АТ “Марганецький ГЗК” у повній мірі виконує норми Закону України “Про охорону праці”, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.
Доводи апеляційної скарги, що для притягнення АТ “Марганецький ГЗК” до відповідальності відсутні умови правопорушення: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії), не заслуговують на увагу, так як у судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено порушення відповідачем норм законодавства з охорони праці, а саме: вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», тому відповідач повинен нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ “Марганецький ГЗК”, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. 
       Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку МСЕК від д 09.03.2021 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями та встановлено третю групу інвалідності з 16 лютого 2021 року. 
       Таким чином, встановивши, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини віджповідача, яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивача. 
       При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійних захворювань, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 65%, із врахуванням характеру ушкодження здоров`я позивача, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди завищений, колегія суддів не бере до уваги, так як судом першої інстанції вірно та обґрунтовано визначений розмір морального шкоди, з урахуванням фізичного болю та душевних страждань позивача, погіршення здібностей, переживаннями викликаними наслідками професійних захворювань, порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       Спростовуються доводи відповідачастосовно того, що факт спричинення позивачеві моральної шкоди не був встановлений відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні, позивач переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.
       Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині розміру стягнення на правничу допомогу, з огляду на наступне.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно до положень ч. ч. 1- 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень учасника справи, яким є апеляційна скарга, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі у справі «East/West Alliance Limited» проти України, визначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, не встановила недотримання представником відповідача вимог частини третьої статті 137 ЦПК України.
Проте відшкодування АТ “Марганецький ГЗК” понесених ОСОБА_1 адвокатських витрат у зазначеній сумі підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 5000 грн. з урахуванням складності справи та фактично наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт в загальній кількості 7,5 годин, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а саме складання позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, витрати пов`язані з складання позову — 6000, 00 грн., складання відповіді на відзив, кількість витраченого часу 1,5 години, витрати пов`язані з складанням процесуального документа — 1500, 00 грн. Загальна вартість виконаних робіт на час складання Акту виконаних робіт від 17.12.2021 року — 7500,00 грн. (а.с. 53), фактично сплачено 15000, грн. відповідно до квитанції сериї ААК № 480014 від 12.11.2021 року (а.с.35).
На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ “Марганецький ГЗК” на рішення на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 рокупідлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, а саме зменшенню вказаного розміру витрат з 15000, 00 грн. до 5000, 00 грн. за фактом виконаних робіт виходячи з розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
       
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Марганецький гірнічо-збагачувальний комбінат” — задовольнити частково.
       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 рокузмінити в частині стягнення з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, зменшивши цей розмір з 15000 грн. до 5000 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 20 червня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді:                                                                 Н.М. Деркач

                                                                        Т.Р. Куценко