Постанова
Іменем  України 
28 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 724/1347/20
провадження № 61-8722св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Лисака І. Н.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та  просив усунути останню від права на спадкування за законом спадщини, що  відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та  встановити факт його проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, щоІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , з  якою вони з 1998 року та до дня її смерті постійно проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки. 
У встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після її смерті.Також із заявою про прийняття спадщини після смерті   ОСОБА_3 у березні 2020 року звернулася відповідач ОСОБА_3 , яка є її онукою.
Вважав, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки остання з грудня 2020 року до дня смерті тяжко хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим потребувала постійного догляду та матеріальної допомоги, які надав їй він. У свою чергу, відповідач участі  в догляді за бабусею не  приймала, станом її здоров`я не цікавилась, не  відвідувала її та не вчиняла жодних дій щодо утримання та надання їй  матеріальної або будь-якої іншої допомоги. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2021 року позов задоволено.
Усунуто від права на спадкування за законом ОСОБА_2 в спадщині, яка відкрита внаслідок смерті ОСОБА_3 , до складу якої увійшли всі її права та обов`язки, які існували на момент її смерті.
Встановлено факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Задовольняючи позов у частині усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що  відповідач не надавала жодної матеріальної чи будь-якої іншої допомоги своїй бабусі ОСОБА_3 , яка за станом свого здоров`я потребувала такої допомоги. 
Разом з тим, задовольняючи позов у частині встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , суд виходив з того, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали без реєстрації шлюбу більше 20 років, вели спільне господарство, що підтверджено показаннями свідків, письмовими доказами та не заперечувалося відповідачем.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довів належними та  допустимими доказами, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однієї сім`єю в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядалося.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункти 3,  4   частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року й залишити в силі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2021 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не дослідив докази в справі, не  врахував, що він довів умисне ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та її потребу в допомозі саме відповідача, а тому помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
13 липня 2021 року справа № 724/1347/20 надійшла до Верховного Суду.
Відповідач ОСОБА_2 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою виконкому Пашковецької сільської ради № 220 від 10 березня 2020 року, ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день її смерті в даному будинку проживав також ОСОБА_1 
06 грудня 2020 року в ОСОБА_3 , у віці 83 роки, стався інсульт, повна медична назва діагнозу: церебральний атеросклероз ГПМК в лівій півкулі головного мозку  з правобічним геміпарезом з моторною афазією на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ  ступеня, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Хотинський районний центр первинної медичної допомоги» Хотинської районної ради № П-7 від 10 червня 2020 року.
Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна своєї бабусі ОСОБА_3 по праву представлення по лінії батька, та вважається такою, що прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та  обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що  належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на  спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за  законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за  законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та  народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б  за  законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в  крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її  своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та  матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця  особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Установивши, щопозивач не довів належними та  допустимими доказами, що  спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з  висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 рокубез змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко