Номер провадження: 33/813/630/22
Номер справи місцевого суду: 522/21272/21 
Головуючий у першій інстанції Циб І. В. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2022                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, 
встановив:
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 496,20 грн.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №147787 складено в зв`язку з тим, що 23.10.2021 о 23 годині 10 хвилин в м. Одеса, вул. Леонтовича, 7,  ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «LEXUS GX 460», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу відмовився, також відмовився від проходження такого огляду в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити.
Скарга обгрунтована тим, що 23.10.2021 він разом із своєю дружиною пересувався на автомобілі LEXUS GX 460 д/н НОМЕР_1 містом Одеса. За кермом автомобілю знаходилася його дружина ОСОБА_2 В районі вул.Леонтовича,7 трапилася незначна дорожньо-транспортна пригода (автомобіль під керуванням ОСОБА_2 скоїв зіткнення з іншим автомобілем). На цьому ґрунті між ОСОБА_1 та його дружиною сталася сварка та вона покинула місце пригоди, а ОСОБА_1 залишився за місці пригоди улагодити конфлікт з власником іншого автомобілю, після чого мав намір викликати водія для транспортування його автомобілю через те, що сам не міг керувати автомобілем, так як він вживав алкогольні напої. Через деякий час до місця пригоди випадково під`їхав наряд патрульної поліції. В цей час ОСОБА_1 знаходився за вулиці, а не за кермом автомобілю. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що наряд поліції прибув за викликом з приводу ДТП та запропонував ОСОБА_1 переставити автомобіль за перехрестя. ОСОБА_1 виконав вказівку працівника поліції та переставив автомобіль у вказане місце. Після цього працівник поліції повідомив про підозру щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв та запропонував йому пройти медичний огляд із застосуванням газоаналізатора. ОСОБА_1 намагався пояснити працівнику поліції, що він не керував автомобілем, а за кермом автомобілю була його дружина, однак працівник поліції наполягав на проведенні огляду. Через деякий час працівники поліції застосували газоаналізатор, однак через якісь технічні причини не змогли цього зробити та запропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, після чого склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП, а саме за відмову від проходження медичного огляду. Працівники поліції надали до суду у якості додатків до протоколу про адміністративне правопорушення як докази відеозаписи з нагрудних камер, які вони застосовували при спілкуванні з ОСОБА_1 23.10.2021. Ці відеозаписи були оглянуті в судовому засіданні. На відеозапису однозначно та чітко зафіксовані наступні факти - відеозапис починається з того, що ОСОБА_1 стоїть на проїзний частині вулиці поруч з автомобілем д/н НОМЕР_1 , позаду цього автомобілю стоїть автомобіль «КІА», який був учасником ДТП. Тобто цей відеозапис є доказом саме того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем під час прибуття працівників поліції та навіть не перебував в салоні автомобілю. Після цього працівник поліції надає ОСОБА_1 вказівку переставити автомобіль, що він й зробив. Сам працівник поліції сідає до службового автомобілю та розповідає напарнику про те, що ОСОБА_1 п`яний. Тобто після спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції мав усі підстави вважати, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, однак він умисно не відсторонив ОСОБА_1 від керування автомобілем, а штучно створив ситуацію того, що нібито ОСОБА_1 керує автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Далі на відео зафіксовані пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що автомобілем керувала його дружина. Також на відео зафіксовано факт того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від застосування газоаналізатора та вбачається, що працівники поліції застосували цей засіб та ОСОБА_1 добровільно виконує усі вказівки працівників поліції. Із відеозапису вбачається, що після початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 був обмежений у праві вільно покинути місце пригоди та знаходився під контролем працівників поліції. Тобто він знаходився фактично у становищі затриманого. Однак працівники поліції, підозрюючи ОСОБА_1 у тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та проводячи з його участю визначені процесуальні дії - отримання від нього пояснень, застосування газоаналізатору, складання процесуальних документів, не роз`яснили йому право на отримання правової допомоги адвокату, чим обмежили його конституційне за процесуальне право на захист.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, його представник надав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з наступного.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що суду були надані належні та допустимі докази, які були достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову в проходженні огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне відповідальність у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
ОСОБА_1 не оспорюється факт відмови від проходження від огляду на стан сп`яніння, зазначені обставини підтверджуються доказами, долученими до справи.
Щодо доводів про перебування за кермом іншої особи, суд виходить з наступного.
У справі відсутні жодні об`єктивні докази того, що автомобілем керувала інша особа, а не ОСОБА_1 . 
Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції не прийняв як докази пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відповідно дружини та знайомого ОСОБА_1 . 
Присутність цих осіб на місці події не засвідчена в протоколі про адміністративне правопорушення, який є джерелом доказів, і ОСОБА_1 не наведено жодних аргументів з приводу того, що заважало йому повідомити про наявність таких осіб під час його складання.
За доводами скарги ОСОБА_1 саме через усвідомлення неможливості керувати автомобілем у стані сп`яніння він довірив його дружині, відтак на час фіксації працівниками поліції обставин пригоди не міг не усвідомлювати наслідки неповідомлення про таких осіб, проте не здійснив жодних дій для повідомлення про існування свідків. 
Навпаки аналіз доказів та відеозапису, на якому зафіксована поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції, з очевидністю не надає підстав для сумнівів у тому, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 . З відеозапису видно, що він намагався уникнути складання протоколу та проходження огляду не з підстав керування автомобілем іншою особою, пропонуючи поліцейському надати йому можливість доїхати до місця призначення. 
Дійсно відеозапис містить відомості про те, що не отримав такого дозволу від працівника поліції, на якомусь етапі ОСОБА_1 сказав, що керувала автомобілем дружина, однак після відповіді поліцейського про існування доказів керування автомобілем саме ним, надалі не став заперечувати фактичні обставини, не спростовуючи звернення до нього як водія транспортного засобу.
Зважаючи на викладене, повідомлення про свідків, до того ж небезсторонніх з огляду на їх статус на стадії притягнення до адміністративної відповідальності, правомірно не прийнято до уваги судом першої інстанції. 
ОСОБА_1 відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення, хоча у разі усвідомлення відсутності вини мав вказати в поясненнях те, що за кермом перебувала його дружина ОСОБА_2 , внаслідок чого його доводи виглядали б більш переконливо.
Матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та у справі відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 був позбавлений права скористатися правою допомогою, зателефонувати для забезпечення допомоги. Відеозапис підтверджує, що він вільно користувався телефоном, відтак доводи апеляційної скарги про вплив працівників поліції на ці обставини є безпідставними. 
Отже, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених обставин підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів.
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанова підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                                Є.С. Сєвєрова