УХВАЛА

03 червня 2022 року 
м. Київ

справа № 320/7683/20
адміністративне провадження № К/990/12589/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/7683/20 за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерепи Ольги Володимирівни до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та висновку,

УСТАНОВИВ:
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерепа Ольга Володимирівна (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22 травня 2020 року №1755/5;
- визнати протиправним та скасувати Висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у сфері державної реєстрації щодо розгляду скарги від 21 травня 2020 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22 травня 2020 року №1755/5 та висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у сфері державної реєстрації щодо розгляду скарги від 21 травня 2020 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерепи Ольги Володимирівни до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та висновку задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22 травня 2020 року №1755/5 про задоволення скарги. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, Міністерство юстиції України звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 червня 2019 року у справі №П/811/591/18.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Так у справі № П/811/591/18 предметом оскарження були рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 06 лютого 2018 року № 4 та наказ Міністерства юстиції України від 07 лютого 2018 року № 310/5 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».
Під час розгляду справи № П/811/591/18 судами встановлено, що у поданні Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, на підставі якого ухвалено оскаржувані рішення, наведено конкретні порушення нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, встановлені та підтверджені під час розгляду подання Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату на підставі доданих до подання документів, які позивачем не спростовані. Крім того, Верховний Суд у цій справі зазначив, що доводи позивача про порушення Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області порядку виготовлення та внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса, спростовуються іншим судовим рішенням у справі № 811/1364/17, оскільки наведені обставини були предметом дослідження у вищевказаній справі, за результатами розгляду якої було відмовлено у визнанні протиправним та скасуванні наказу від 07 серпня 2017 року № 131/07 про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса та про визнання протиправними дій щодо внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса.
Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд зауважує, що у цій справі предметом оскарження є наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22 травня 2020 року №1755/5 та висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у сфері державної реєстрації щодо розгляду скарги від 21 травня 2020 року. 
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначив, що Міністерством юстиції України порушено процедуру здійснення розгляду скарги громадянина від 15 травня 2020 року, яка визначена Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, а саме не здійснено належне повідомлення приватного нотаріуса Дерепи Ольги Володимирівни про час і місце засідання колегії, чим порушено законні права та інтереси останньої. 
Тобто у цій справі позивачем оскаржується не подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, як висновок контролюючого органу, а висновок колегії від 21 травня 2020 року про розгляд скарги громадянина від 15 травня 2020 року без належного повідомлення позивача, який став підставою для ухвалення оскаржуваного наказу № 1755/5.
З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № П/811/591/18 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 05 червня 2019 року не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та наведеним скаржником судового рішення суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
Крім того, Суд зауважує, що посилаючись на постанову Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №П/811/591/18 скаржником не зазначено норми матеріального права, яку, на думку скаржника, неправильно застосовано судом апеляційної інстанції та висновок суду, який суперечить позиції Верховного Суду.
Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, Суд окремо звертає увагу, що касаційна скарга у справі № 320/7683/21 вже подавалась скаржником до суду касаційної інстанції раніше, проте Верховний Суд ухвалою від 18 квітня 2022 року Суд повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень. При цьому, Верховним Судом було роз`яснено скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, в тому числі, і у випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
В той же час, звертаючись до суду з касаційною скаргою вдруге, відповідач не виправив недоліки касаційної скарги, які були вказані Верховним Судом, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/7683/20 за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерепи Ольги Володимирівни до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та висновку - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько