Справа № 444/3344/21                                Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4691/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 
з участю: представника Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів – Бакум О.В.,
Бродик І.А., представників Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України – Щедрик М.І., Корчинського В.Б. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів, третя особа, Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи.
В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликається на те, що наказом Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів від 31 серпня 2021 року № 43-к призначена за сумісництвом на посаду вчителя математики з тижневим навантаженням 6 годин. 01 листопада 2021 року її повідомили про те, що для продовження працювати на вказаній посаді вона повинна надати документ про наявність обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, а у випадку ненадання такого її буде відсторонено від роботи. Наказом Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів № 58-к від 08 листопада 2021 року її відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. На її думку вищезазначений наказ є незаконним та таким, що порушує її конституційні, природні та професійні права, оскільки п. 19 постанови КМУ № 1096 і наказ МОЗ №2153, на підставі яких її відсторонили від роботи, набули чинності саме 08 листопада 2021 року, однак ними не встановлено обов`язку проходження працівниками закладів освіти профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 саме до 08 листопада 2021 року, відтак відсутні законні підстави для відсторонення її від роботи. Зазначає, що обов`язок щеплення проти COVID-19 виник у неї, як у педагогічного працівника закладу освіти, лише з 08 листопада 2021 року. Вказує, що ні трудовим договором, ні наказом про прийняття на роботу, ні посадовою інструкцією не передбачено необхідності профілактичного щеплення проти COVID-19, а відповідачем недотримано двомісячного терміну попередження про зміну істотних умов праці, що є грубим порушенням трудового законодавства. Вважає, що порядок проведення профілактичних щеплень проти відповідних інфекційних захворювань регулює Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя», однак всупереч вимогам ч. 3 ст. 27 цього Закону наказом МОЗ № 2153 не встановлені терміни та порядок проведення профілактичного щеплення проти COVID-19, а у відповідача відсутні будь-яке документальне підтвердження про те, що вона відмовляється або ухиляється від проходження обов`язкового профілактичного щеплення. Наголошує, що відсторонення від роботи можливе лише у разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби. Звертає увагу що у зв`язку з відстороненням її від роботи з ініціативи роботодавця без законних підстав з призупиненням виплати заробітної плати з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, враховуючи, що її середньоденний заробіток становить 1120.58 грн.
З наведених підстав просить:
-скасувати наказ Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів № 58-к від 08 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та допустити її до виконання посадових обов`язків;
-виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до дня фактичного допуску до виконання посадових обов`язків.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів № 58-к від 08 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.
Стягнуто з Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до дня ухвалення даного рішення в розмірі 11 205.81 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 908 грн.
Стягнуто з Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів судовий збір в розмірі 908 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення суду оскаржив Сопошинський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт покликається на те, що на роботодавця покладено обов`язок забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, обов`язковість проведення яких визначена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153. Зазначає, що обов`язковим профілактичним щепленням підлягають, в тому числі, і працівники закладів загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності, заклади освіти мають здійснювати свою діяльність з врахуванням вимог санітарного законодавства, вимог, встановлених Кабінетом Міністрів України на період карантину та необхідності забезпечення належних протиепідемічних заходів. Суд безпідставно не врахував те, що позивач була ознайомлена з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та покладенням на неї обов`язку надати підтверджуючі документи про вакцинацію чи довідку від лікаря про наявність абсолютних протипоказань, однак таких документів позивачем надано не було. Наголошує на тому, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою, тобто в даному питанні найважливішим є принцип важливості суспільних інтересів над особистими. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів – Бакум О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 , представників Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України – Щедрик М.І., Корчинського В.Б. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , його законність та обґрунтованість в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ винесено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому такий підлягає скасуванню, і оскільки позивачку незаконно відсторонено від роботи, на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке. 
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з статтею 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №43-к від 31 серпня 2021 року, ОСОБА_1 призначена за сумісництвом на посаду вчителя математики Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів з 01.09.2021 року до кінця навчального 2021-2022 року.
Судом також встановлено, що відповідач надіслав ОСОБА_1 повідомлення №01-12/103 від 01.11.2021р., яке вона отримала в цей же день, у якому повідомив позивачку про те, що з 08 листопада 2021 р. на період дії карантину, встановленого КМ України, щеплення проти COVID-19, є обов`язковим для працівників закладу, що на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 р. № 2153 та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, позивачка повинна до 05 листопада 2021 р. надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 р. № 595, і у випадку, якщо до 05 листопада 2021 р. ОСОБА_1 не надасть одного із зазначених документів, 08 листопада 2021 р. буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІІІ.
Згідно оскаржуваного позивачем наказу Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №58-к від 08 листопада 2021 року, ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.
Підставою для винесення наказу зазначено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 01.11.2021 №103.
При винесенні оскаржуваного наказу, керівник Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів керувався ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України від 06.04.2000 року №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пунктом 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 №1236.
З даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, однак з таким не погоджувалась. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обґрунтовано тим, що, на думку позивачки, вакцинація від COVID-19 не відноситься до переліку обов`язкових щеплень, постанова Кабінету Міністрів України №1096 і наказ МОЗ №2153 не передбачають обов`язку проходження працівниками закладів освіти профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 саме до 08 листопада 2021 року, а тому законних підстав для відсторонення її від роботи не було, а відтак з цих підстав вважає наказ незаконним.
Згідно зі ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Відсторонення працівника від роботи є призупинення з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.
Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до частин 1-2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні, є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.
Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.
А відтак, працівники Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, як працівники закладу загальної середньої освіти, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на період дії карантину.
Оскільки переліком професій не конкретизовано найменування посад, на яких працюють працівники, що підлягають обов`язковій вакцинації, то всі працівники Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 на період дії карантину, в тому числі і позивач, як вчитель школи.
Разом з тим, наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» передбачає, що щеплення проводиться в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 №595.
Відповідно до п. 3 вказаного Переліку… протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем, який вирішує питання щодо проведення вакцинації відповідно до рекомендацій, викладених у цьому Переліку та інших національних настановах, а у п.4 Переліку… визначені абсолютні протипоказання до ведення вакцини.
02 листопада 2021 року наказом МОЗ №2394 затверджено форму довідки №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19».
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5.02.2020 за N 521 Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року N 133, доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».
З оскаржуваного позивачкою наказу вбачається, що вчитель математики Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати через відсутність щеплення проти COVID-19.
На підставі матеріалів справи безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 , працюючи вчителем Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, посада якої віднесена до тих, працівники на якій підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19, не надала керівнику Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ні довідки відповідної форми про наявність протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, ні сертифікату про проходження вакцинації, що беззаперечно підтверджує відсутність у ОСОБА_1 протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та те, що ОСОБА_1 не вакцинувалася проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, що відповідно до згаданого вище законодавства було її обов`язком, на спростування таких висновків позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів.
В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 пояснила про своє небажання вакцинуватися проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, вважаючи, що це є її правом, а не обов`язком. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що роботодавець, в особі директора Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Л.Пак, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, для забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, в тому числі і учнів, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», підпунктів 1-2 пункту 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236, якими на керівників покладено обов`язок забезпечити відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, правомірно прийняла рішення про відсторонення від роботи вчителя математики Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 , а відтак оскаржуваний наказ, який прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236, відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.
Покликання ОСОБА_1 на те, що обов`язок вакцинуватися проти COVID-19 виник лише з 08 листопада 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваний наказ був виданий з метою забезпечення з 08.11.2021 року допуску до роботи працівників закладів освіти виключно тих, що вакцинувалися проти COVID-19 або ж надали відповідні документи про абсолютні протипоказання до такої вакцинації.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що за обставинами справи ОСОБА_1 мала можливість вакцинуватися або надати відповідний медичний документ про звільнення від обов`язкової вакцинації до 08.11.2021 року, тобто, до дня набрання чинності наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, а її відсторонення від роботи відбулося в період дії вищевказаного нормативного документу.
Колегія суддів вважає, що держава, встановивши педагогам, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, заборону працювати, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників закладу освіти, а також учнів, які в ньому навчаються, тому право ОСОБА_1 на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона не вакцинувалася проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, яке є обов`язковим, та не надала медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації, відсторонення ОСОБА_1 від роботи має об`єктивне та розумне обґрунтування. 
Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
Примушування до вакцинації чинним законодавством України не передбачене, навіть якщо вакцинація проти окремих хвороб є обов`язковою, а тому змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, і з огляду на це чинне законодавство надає право керівникам підприємств, установ, організацій відсторонювати від роботи певних працівників без збереження за ними заробітної плати.
Слід зазначити, що ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, і роботодавець може бути притягнений до адміністративної відповідальності за бездіяльність щодо невиконання контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, діяв у межах своїх повноважень і відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, ст. 26 Закону України «Про освіту» та ст. 46 КЗпП, а відтак правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили відсторонення.
У зв`язку з відсутністю правових підстав для скасування наказу та встановленням судом обставин, які вказують на правомірність відсторонення ОСОБА_1 від роботи, не вбачається також і правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, який задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з недотримання керівником Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч.2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» щодо не допуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, оскільки колегія суддів вважає достатнім для відсторонення від роботи неподання вчителем ОСОБА_1 керівнику Сопошинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів довідки відповідної форми про наявність у неї протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 чи сертифікату про проходження вакцинації проти COVID-19.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Сопошинського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів– задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року– скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28.04.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк