ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року	Львів	Справа № 140/1167/22 пров. № А/857/8725/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року (головуючий суддя Ковальчук В.Д., м.Луцьк) у справі №140/1167/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -
                                           В С Т А Н О В И В:

27.01.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 17 січня 2022 року №327396 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Позов обґрунтовує тим, що підставою для застосування спірною постановою адміністративно-господарського штрафу стало встановлення посадовими особами Уктрансбезпеки порушення позивачем вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону України  «Про автомобільний транспорт»: надання послуг перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 34, 39 цього Закону. Позивач не погоджується з таким рішенням та вважає, що не є перевізником на замовлення, оскільки не є власником транспортного засобу, вказаного у постанові. Матеріалами перевірки не підтверджено отримання ним плати за перевезення 8 пасажирів за маршрутом «Київ  Камінь-Каширський», та які не надавали пояснень щодо цього. Вважає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. У документах, складених відповідачем відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення ним пасажирських перевезень.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 17 січня 2022 року №327396 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі направлення №013411 від 19.11.2021 та тижневого графіка перевірок 23.11.2021 була проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на 382 км автодороги М-07 щодо ОСОБА_1 . Під час перевірки водій ОСОБА_1 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (згідно з якого власницею ТЗ є ОСОБА_2 ), посвідчення водія НОМЕР_2 . Інспектором  Чапалою А.О. опитано пасажирів та з`ясовано, що ОСОБА_1 надає послуги з перевезення, а також встановлено, що у перевізника відсутня ліцензія, про що складено акт №312577. Власник транспортного засобу ОСОБА_2 надала письмові пояснення, де вказала, що не організовує перевезення, а належний їй автомобіль передала ОСОБА_1 у тимчасове користування. ОСОБА_1 не заперечує факт користування даним транспортним засобом, котрий передала йому ОСОБА_2 для використання у робочих цілях. Під час здійснення перевірки посадовою особою Укртрансбезпеки з`ясовувались деталі перевезення у пасажирів, що підтверджується відеозаписом із нагрудної камери. Оскільки в позивача була відсутня ліцензія на перевезення пасажирів, тому саме на нього  складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період з 22 листопада 2021 року по 28 листопада 2021 року, та на підставі направлення від 19 листопада 2021 року №013411 проводилася рейдова перевірка у ході якої 23 листопада 2021 року о 17:10 год на 382 км автодороги М-07 був перевірений транспортний засіб марки Volkswagen LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_1 . За кермом даного транспортного засобу перебував водій ОСОБА_1 , який надав посвідчення водія НОМЕР_2 .  
Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23 листопада 2021 року №312577 (акт перевірки) зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення 8 пасажирів по маршруту «Київ - Камінь-Каширський» легковим автомобілем на замовлення відсутні документи, визначені статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме ліцензія. Від підписання акту перевірки водій ОСОБА_1 відмовився, письмових пояснень не надав.
Власника даного транспортного засобу ОСОБА_2 було запрошено на розгляд справи 20.12.2021, яка надала письмові пояснення від 20.12.2021, де вказала, що ніякого відношення до перевезення пасажирів на замовлення не має, ліцензію не отримувала, ОСОБА_1 здійснити перевезення 8 пасажирів по маршруту «Київ - Камінь-Каширський» не доручала. Автомобіль передала ОСОБА_1 в тимчасове користування для перевезення особистих речей у будинок. Вважає, що не порушувала вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У письмових поясненнях від 06.01.2022 ОСОБА_1 зазначив, що ліцензії на перевезення пасажирів не має, перевезення пасажирів за плату не здійснює. З акту перевірки не вбачається, що державні інспектори, які склали акт перевірки, встановили, що пасажири вносили плату за перевезення транспортним засобом та в якому розмірі, а тому ідентифікувати цих осіб, саме як пасажирів, зі складеного акту неможливо. А тому вважає, що відсутні докази порушення ним вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Додатково у письмових поясненнях ОСОБА_1 просив викликати на розгляд справи пасажирів і запропонувати їм в якості свідків надати пояснення по даній справі.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в. о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті Біруком В.Я. прийнято постанову від 17 січня 2022 року №327396, якою на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ОСОБА_1 застосовано адміністративно- господарський штраф у сумі 17000,00 грн.
Незгода ОСОБА_1 із вказаною постановою стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої  статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII  «Про автомобільний транспорт  (Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Абзацом третім пункту 3  постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592  Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті  утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р  Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті  утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.
Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями  відповідачів.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог  Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок №1567.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).
Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання ( транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48  Закону  документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Стаття 39 Закону №2344-ІІІ  визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення (частина перша  статті 39 вказаного Закону). Документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України (частина дев`ята  статті 39 Закону №2344-ІІІ).
За приписами пунктів 104, 105 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176, для надання послуг з перевезення легковими автомобілями на замовлення (перевезення на замовлення) автомобільний перевізник зобов`язаний використовувати транспорті засоби, які належать йому на праві власності чи користування, що підтверджується відповідними реєстраційними документами, мати відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожен автомобіль. Організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку і клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.
З наведеного слідує, що ліцензія, договір із замовником послуги є тими документами, наявність яких під час здійснення заходів державного контролю є предметом перевірки щодо дотримання вимог законодавства автомобільними перевізниками, які надають послуги з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення.
Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з  додатком 3.
За правилами, встановленими пунктами 25-27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з  додатком 5.
За приписами абзацу третього частини першої  статті 60 Закону №2344-ІІІ  за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених  статтями  39  і  48  цього  Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У  Законі №2344-ІІІ  (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг  юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення  перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів  перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до  статті 60 Закону №2344-ІІІ  стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту перевезення ОСОБА_1 легковим автомобілем пасажирів за відсутності ліцензії. Такий висновок зроблено в акті перевірки від 23 листопада 2021 року №312577. Проте, в акті перевірки лише зазначено загальні відомості про автомобіль (марка, номерний знак), серія і номер свідоцтва про реєстрацію, дані про водія. Натомість в акті перевірки не вказано інформацію про пасажирів - замовників послуг та матеріали перевірки не містять їх пояснень, в тому числі доданий до відзиву відеозапис з нагрудної камери інспектора не містить інформації про ідентифікацію осіб пасажирів, при цьому відсутні їх пояснення щодо обставин їх перевезення позивачем. У документах, складених інспектором, відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення та чи попередньо узгоджувались такі замовлення. Тобто, із матеріалів перевірки, в тому числі і з долученого відеозапису із нагрудної камери інспектора, який проводив перевірку, неможливо встановити факту попереднього замовлення  пасажирами у позивача послуг із перевезення та договірних умовах такого перевезення, зокрема інспектором не з`ясовано комерційної основи такого перевезення. Інспектором не отримано пояснень у пасажирів чи здійснювали або чи будуть вони здійснювати оплату за перевезення.
Апеляційний суд вказує, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами. Саме по собі перевезення позивачем пасажирів не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої  статті 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 23 листопада 2021 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення та що він є автомобільним перевізником у розумінні  Закону №2344-ІІІ.
Отже, колегія суддів вважає, що апелянтом у справі не доведено належними доказами факту здійснення 23 листопада 2021 року позивачем пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, тобто вчинення порушення, за яке передбачена відповідальність абзацом 3 частини першої  статті 60 Закону № 2344-ІІІ.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 140/1167/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний