УХВАЛА

14 липня 2022 року
м. Київ
справа №280/6920/20
адміністративне провадження №К/990/16054/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року 
у справі №   280/6920/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із    позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо обмеження виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням    статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в    Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до    статті 130 Конституції України    та    статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та    виплатити ОСОБА_1 недоотриману частину суддівської винагороди за    період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки, з    вирахуванням обов`язкових платежів і податків).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо обмеження виплати судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з    18    квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно із застосуванням    статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суддівську винагороду, за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно в розмірі 165 893 (сто шістдесят п`ять вісімсот дев`яносто три) гривні 37 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених    законом    податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасовано, прийнято в цій частині нове рішення.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо обмеження виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за    винятком днів відпустки) із застосуванням    статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27    серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до    статті 130 Конституції України    та    статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити ОСОБА_1 недоотриману частину суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки, з вирахуванням обов`язкових платежів і податків) без застосування обмежень, передбачених частиною 3    статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"    із змінами та доповненнями, внесеними    Законом України від 13 квітня 2020 року № 553-IX.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року залишено без змін.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 20 січня 2022 року,  від 23 лютого 2022 року, від  01 червня 2022 року касаційні скарги повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
21 червня 2022 року скаржник повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 01 грудня 2021 року, а повторну касаційну скаргу до суду касаційної інстанції надіслано 21 червня 2022 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження.
Одночасно з касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Разом з тим, вказане клопотання жодним чином не обгрунтовано, а лише зазначено, що з первинною касаційною скаргою відповідач звернувся у строк, 28 грудня 2021 року.
Разом з тим, згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду ТУ ДСА України в Запорізькій області вже неодноразово зверталось до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами. Вперше подано касаційну скаргу 28 грудня 2021 року, яку повернуто ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2022 року, та отримано скаржником 25 січня 2022 року. Вдруге подана касаційна скарга 11 лютого 2022 року, повернута скаржнику ухвалою від 23 лютого 2022 року, отримана ним 25 квітня 2022 року. Втретє скаржник звернувся до суду 13 травня 2022 року, проте ухвалою від 01 червня 2022 року касаційну скаргу повернуто, та отримано скаржником 13 червня 2022 року. 21 червня 2022 року ТУ ДСА України в Запорізькій області повторно звернулось із касаційною скаргою.
Разом з тим, при перевірці матеріалів касаційної скарги Судом установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, посилаючись у новій касаційній скарзі на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначив про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20. Однак, як вбачається із оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, судом прийнято рішення із врахуванням висновків вищевказаної постанови Верховного Суду. Суд звертає увагу, що лише вибіркове цитування уривків з постанови Верховного Суду не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбаченим частиною четвертою статті 328 КАС України.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Також підставою перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник зазначає неврахування судом апеляційної інстанції під час розгляду справи висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 серпня 2021 року у справі №560/6212/20; від 29 липня 2021 року у справі №340/1727/20; 28 липня 2021 року у справі №340/1901/20; від 28 липня 2021 року у справі №160/6740/20 щодо застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», положень статей 135, 148-149, 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України.
Разом з тим, зазначена скаржником підстава викладена без аналізу та врахування обставин в цій справі, які були досліджені судом першої та апеляційної інстанції в контексті визначення причин невиплати суддівської винагороди в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
В обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження судових рішень відповідач вказує, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин статтю 19, частину другу статті 152 Конституції України та статтю 19 Закону України «Про Конституційний Суд України», частину другу статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України «Про Конституційний суд України», неправильно розтлумачили положення статті 130 Конституції України та не застосували до спірних правовідносин частину першу статті 23, 51 Бюджетного кодексу України, частини першу і третю статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зазначає про порушення норми процесуального права, що полягає у недотриманні вимог пункту 3 частини четвертої статті 246 КАС України.
Верховний  Суд наголошує, що пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України є відсильною нормою, то обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний підпункт та частину статті 353 КАС України.
У разі такого посилання необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами 2 та 3  статті 353 КАС України.
Водночас, в порушення зазначених вимог, скаржником не обґрунтовано наявності підстав, визначених частиною 2  статті 353 КАС України, для касаційного оскарження судових рішень.
Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині 4  статті 328 КАС України.
Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам  статті 330 КАС України  в частині необхідності надання документу про сплату судового збору.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої  статті 4 Закону України «Про судовий збір»  ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлена на рівні 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Зі скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що позивач у цій справі є фізичною особою і, звернувшись до суду в 2020 році, заявив одну позовну вимогу немайнового характеру та похідну від неї.
Пунктом 3 частини другої  статті 4 Закону України «Про судовий збір»  у редакції, яка була чинна на час звернення позивача до суду, ставка судового збору за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі  статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102,00 гривні.
Одночасно із касаційною скаргою заявлено клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про відстрочення сплати судового збору.
За приписами частини першої  статті 133 КАС України  суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому відповідно до частин першої, другої  статті 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною першою  статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Враховуючи наведене, беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи та предмет спору, автор касаційної скарги не є суб`єктом, на якого в даному випадку розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати.
Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 1681 грн. (2102 грн х 0,4) х200%).
За приписами частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: 
- обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;
- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 КАС України  підстави (підстав) (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням;
- документа про сплату судового збору.
Реквізити для сплати судового збору:         Отримувач коштів         ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,         код отримувача (код за ЄДРПОУ)          37993783,         банк отримувача         Казначейство України (ЕАП),         рахунок отримувача         31219207026007,         код банку отримувача (МФО)         899998,         номер рахунку отримувача (стандарт IBAN)         UA288999980313151207000026007,         код  класифікації доходів бюджету  22030102,         найменування податку, збору, платежу         судовий збір (Верховний Суд, 055),         символ звітності банку         207,         призначення платежу         *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД Касаційний адміністративний суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області строку на касаційне оскарження на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №  280/6920/20.
Відмовити у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №  280/6920/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги, а у разі неподання обґрунтованої заяви про поновлення строку - відмови у відкритті касаційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                 В. Е. Мацедонська
Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич
                                                                                                    Н. В. Шевцова