ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2022 р.                                                          Справа №914/1898/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді                                                            Кравчук Н.М.
суддів                                                                                Кордюк Г.Т.
                                                                                          Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Гавриляк І.В.
розглянувши          апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Львівський завод фрезерних верстатів” б/н від 03.11.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3698/21 від 08.11.2021
та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” б/н від 12.11.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3808/21 від 16.11.2021
на ухвалу                     Господарського суду Львівської області від 21.10.2021 (суддя М.М. Синчук, повний текст ухвали виготовлено 22.10.2021) про призначення експертизи
у справі                     №914/1898/18
за первісним позовом: Товариства з додатковою відповідальністю “Львівський завод фрезерних верстатів” (надалі ТзОВ “Львівський завод фрезерних верстатів”), м. Львів
до відповідача-1:          Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” (надалі ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром”), м. Львів
до відповідача-2:          Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, м. Львів
до відповідача-3:          Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача-4:          Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, с. Давидів, Пустомитівський район, Львівська область
про                               визнання права власності на пожежний резервуар; скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації; скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна; зобов`язання відповідача-1 не чинити перешкоди в користуванні позивачем пожежним резервуаром; зобов`язання відповідача-1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта
та 
за зустрічним позовом: ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром”, м. Львів
до відповідача-1:          ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів”, м. Львів
до відповідача-2:          Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів
до відповідача-3:          Державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича, с. Солонка, Пустомитівський район, Львівська область
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, м. Львів
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-3: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів
про                               визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого статутного фонду ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів”, визнання незаконної на скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності

за участю учасників справи:
від ТзОВ “Львівський завод фрезерних верстатів”: Сенків А.І. - адвокат, (ордер ВС № 1121996 від 24.01.2022, свідоцтво № 329 від 28.05.2007)
від ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром”: Анохін Ю.І. – адвокат (ордер ВС №1096253 від 12.09.2021, свідоцтво № 1238 від 17.11.2006)
від інших учасників справи: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за первісним позовом ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів” до ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром”, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності на пожежний резервуар; скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації; скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна; зобов`язання відповідача-1 не чинити перешкоди в користуванні позивачем пожежним резервуаром; зобов`язання відповідача-1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта, та за зустрічним позовом ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” до ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів”, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, Державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича про визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого статутного фонду ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів”, визнання незаконної на скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.10.2021 у справі №914/1898/18 призначено у справі будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
1.1.Чи спірний пожежний резервуар, який позначений в Технічному паспорті на пожежний резервуар об`ємом 250 м. куб. с. н.с. літ. Ш-1, площею 72,0 кв. м, що за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, виготовлений Фізичною особою - підприємцем Лабою Петром Івановичем 29.05.2017 року (із внесеними змінами 04.10.2018 року), який зареєстрований за Товариством з додатковою відповідальністю Львівський завод фрезерних верстатів (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №21075274) і нежитлове приміщення під літ. Т-l, яке зареєстроване за ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром" (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №20675290) є одним і тим самим об`єктом?
1.2.Чи включено пожежний резервуар, в якості підвалу до складу нежитлової будівлі Т-1 загальною площею 780,5 кв. м, яка в свою чергу включена як складова частина зареєстрованого на праві власності за ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром" об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 1262220446101 з назвою «експериментальний цех та нежитлова будівля»?
Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54). Попереджено експерта, якому буде доручено проведення судової експертизи, про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку або відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, передбачену ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Зобов`язано експерта направити висновки за результатами проведення даної судової експертизи до господарського суду Львівської області протягом 5 днів з моменту закінчення проведення судової експертизи. Витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, покласти на позивача за первісним позовом ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів”  та позивача за зустрічним позовом ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” із подальшим розподілом судових витрат під час прийняття кінцевого процесуального документу у справі №914/1898/18 відповідно до вимог ст. 129 ГПК України. Зупинено провадження у справі № 914/1898/18 на час проведення експертизи. Матеріали справи № 914/1898/18 направлено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Вказана ухвала мотивована тим, що відповідач за первісним позовом не погоджується з висновком експерта №1261 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи за заявою від ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», складеного 23.07.2021, долученим до матеріалів справи 15.09.2021, а також у зв`язку з необхідністю виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1898/18 щодо нез`ясування питання чи є пожежний резервуар,  позначений в Технічному паспорті пожежним резервуаром об`ємом 250 м. куб. с. н.с. літ. Ш-1,, який зареєстрований за ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №21075274) і нежитлове приміщення під літ. Т-l, яке зареєстроване за ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром" (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №20675290) одним і тим самим об`єктом.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів” та ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” оскаржили її в апеляційному порядку.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів” зазначає, що висновок місцевого господарського суду про наявність дійсної потреби в призначенні експертизи не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази (а саме копія реєстраційної справи №1262220446101, відомості з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та висновки експертів) дозволяють вирішити спір по суті. Окрім того, апелянт ввакжає, що суд першої інстанції не врахував, що питання про те чи спірний пожежний резервуар, який позначений в технічному паспорті на пожежний резервуар об`ємом 250 м. куб. с. н.с. літ. Ш-1, площею 72,0 кв. м, що за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, і нежитлове приміщення під літ. Т-l, яке зареєстроване за ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром" (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №20675290) є одним і тим самим об`єктом, не має значення для даної справи, зважаючи на розбудову відповідачем-1 будівлі під літ. Т-l та включення до її складу нової частини, а саме першого поверху з мансардою площею 713 кв.м.
В обґрунтування апеляційної скарги ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” зазначає, що суд призначив експертизу в даній справі не поставивши питання про фактичне існування в натурі речі - пожежного резервуару, внаслідок чого не врахував вказівки Верховного Суду, які містяться у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1898/18.
В судовому засіданні представник ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом підтримав в повному обсязі, проти доводів апеляційної скарги ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” заперечив з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” в судовому засіданні доводи апеляційної скарги позивача за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі, проти доводів апеляційної скарги ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» заперечив.
Інші учасники справи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши учасників справи, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про призначення в справі судової будівельно-технічної експертизи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1). для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2). жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Статтею 101 ГПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
За визначенням статті 73 ГПК України експертний висновок є письмовим доказом у справі. Експертний висновок - це письмове викладення експертом відомостей про обставини, що мають значення для справи, встановлені експертом на підставі його спеціальних знань і отриманих у результаті проведеного дослідження матеріалів справи, яке ґрунтується на сформульованому в ухвалі суду про призначення експертизи завданні.
Аналіз положень статей 73, 99 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі; експертиза призначається судом за його власною ініціативою або за клопотанням учасника справи у випадку, коли суд вважає, що має дійсну потребу в спеціальних знаннях для встановлення певних фактичних даних, що входять до предмета доказування.
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування в справі, нарівні з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17).
Окрім того, судова експертиза призначається тільки у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №910/4292/13).
Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Позовні вимоги позивача за первісним позовом обґрунтовані тим, що позивач є власником об`єкта нерухомого майна пожежного резервуару об`ємом 250 м3, с. н.с. літ. Ш-1, по вул. Зеленій, 149 у місті Львові, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер 140444403. Право власності на спірну будівлю отримано позивачем внаслідок корпоратизації Львівського заводу фрезерних верстатів, тобто виникло до 01.01.2013, тому відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на чуже майно та їх обтяжень" таке право вважається існуючим, дійсним та підлягає захисту, зокрема, через порушення (оспорення) такого права ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром", яке, на думку первісного позивача,  протиправно включило спірну будівлю як складову частину належного йому на праві власності експериментального цеху, розташованого по вул. Зелена, 149-Г у м. Львові та зареєструвало за собою право власності на спірну будівлю, видавши її за нежитлову будівлю Т-1 площею 67,5 м3, 2018 року побудови, з/бетон. Крім цього, ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром", на переконання позивача, протиправно проводить будівельні роботи на спірній будівлі. Тому позивач вважає, що його порушене право власності на спірну будівлю може бути ефективно захищено у спосіб визнання цього права, а також у спосіб відновлення того становища, яке існувало до порушення, шляхом скасування реєстрації спірної декларації про готовність до експлуатації; скасування рішення від 12.07.2018 №42026715 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким внесено зміни до запису про право власності за №20675290, скасування реєстрації за ТзОВ "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром" права власності на спірну будівлю як на нежитлову будівлю Т-1 2018 року побудови, що є складовою частиною об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 1262220446101, під назвою "експериментальний цех та нежитлова будівля" по вул. Зелена 149-Г у м. Львові, шляхом скасування запису про право власності, приведення спірної будівлі до попереднього стану.
Позовні вимоги позивача за зустрічним позовом (відповідача-1 за первісним позовом) обґрунтовано тим, що державну реєстрацію права власності на пожежний резервуар об`ємом 250 м3 с. н.с. літ. Ш-1 загальною площею 72 м2, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, за первісним позивачем здійснено на підставі Переліку, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак, як вважає позивач за зустрічною позовною заявою, видача такого правовстановлюючого документа та державна реєстрація права власності на пожежний резервуар (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1283698046101) та кузню (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1283714646101) відбулися з грубим порушенням законодавства про приватизацію державного майна та державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме з порушенням положень пунктів 5, 16, 30 Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.93 №158, пункту 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.93 №508, Наказу Фонду державного майна України від 11.07.96 №788, пунктів 2.2, 2.3 Положення про впорядкування передачі об`єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 №2097 (у редакції, чинній на час видачі Переліку).
Отже, предметом первісного позову є спір про визнання права власності на пожежний резервуар об`ємом 250 м3, с. н.с. літ. Ш-1, по вул. Зеленій, 149 у місті Львові, а предметом зустрічного позову є оспорення цього права власності за первісним позивачем, вважаючи себе власником спірного нежитлового примящення.
У постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1898/18 за наслідками касаційного перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2019, залишеного без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, яким вирішено спір по суті, зазначено, що суди виходили з передчасного та необґрунтованого висновку про невстановлення факту того, що спірний пожежний резервуар, позначений літ. Ш-1, який зареєстрований за первісним позивачем (запис 21075274) і нежитлове приміщення Т'-l, яке зареєстроване за зустрічним позивачем (запис 20675290), є одним і тим самим об`єктом. 
Тобто, переглядаючи дану справу в касаційному порядку, Верховний Суд фактично вказав на те, що обставини про тотожність або нетотожність пожежного резервуару, позначеного літ. Ш-1, який зареєстрований за первісним позивачем (запис 21075274) і нежитлового приміщення Т'-l, яке зареєстроване за зустрічним позивачем (запис 20675290) - мають значення для вирішення даної справи, оскільки безпосередньо стосуються предмета первісного та зустрічного позовів, а з наявних у справі матеріалів без спеціальних знань неможливо встановити ці обставини.
З огляду на викладене,  спростовуються доводи апелянта про те, що висновок місцевого господарського суду про наявність дійсної потреби в призначенні експертизи не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази (а саме копія реєстраційної справи №1262220446101, відомості з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та висновки експертів) дозволяють вирішити спір по суті, а також про те, що ці обставини не мають значення для даної справи, зважаючи на розбудову відповідачем-1 будівлі під літ. Т-l та включення до її складу нової частини, а саме першого поверху з мансардою площею 713 кв.м.
Окрім того, в постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1898/18 зазначено, що судами попередніх інстанцій залишено без дослідження та оцінки технічний паспорт на спірний пожежний резервуар від 29.05.2017. Водночас відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 №127, складення технічного паспорта передбачає встановлення того, що такий об`єкт існує в натурі як нерухоме майно, огляд цього об`єкта нерухомості, його фундаментів, стін, перекриттів тощо. Технічний паспорт за цією інструкцією складається виключно щодо об`єктів нерухомого майна. Отже, наявність технічного паспорта, датованого 29.05.2017, підтверджує той факт, що спірний пожежний резервуар станом на 29.05.2017 існував в натурі саме як об`єкт нерухомості.
Відтак, спростовуються доводи ТзОВ “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” про те, що суд першої інстанції призначив експертизу в дані справі не поставивши питання про фактичне існування в натурі речі - пожежного резервуару.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення судової експертизи, поставивши на її вирішення питання, які зазначені в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
Посилання скаржника на те, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призведе до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Процесуальним законом встановлено строк, у який має бути розглянуто справу. При цьому за наявності передбачених законом підстав господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, у даному випадку, на час проведення експертизи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, беручи до уваги тривалість проведення експертизи, обмеження процесуальних строків та необхідність направлення матеріалів справи до експертної установи, суд на підставі ст. 99, ч. 1 ст. 228, ст. 229 ГПК України правомірно зупинив провадження у справі №914/1898/18 до закінчення проведення судової експертизи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законної та обґрунтованої ухвали відсутні.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а ухвала прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг та залишення ухвали Господарського суду Львівської області від 21.10.2021 у справі №914/1898/18 без змін.
Оскільки апеляційна скарга до задоволення не підлягає, тому понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись, ст. ст. 269, 271, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю “Львівський завод фрезерних верстатів” б/н від 03.11.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3698/21 від 08.11.2021 та Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія ВЕЕМ-Металавтопром” б/н від 12.11.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3808/21 від 16.11.2021 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.10.2021 у справі №914/1898/18 залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційних скарг залишити за скаржниками.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст. ст. 287-288 ГПК України.
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст складено 22.04.2022.

Головуючий-суддя                                                  Н.М. Кравчук 

Судді:                                                                       О.С. Скрипчук 

                                                                                          Г.Т. Кордюк