ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2022 року          м.Дніпро                                                        Справа №  904/2196/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:    Антоніка С.Г. (доповідач), 
суддів:  Дарміна М.О., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання Грачові А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги  Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2022 (суддя Назаренко Н.Г., повний текст рішення складено 15.03.2022р.) у справі №904/2196/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро
до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про виселення, стягнення заборгованості з орендної плати, заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна та неустойки          

                                        ВСТАНОВИВ:

          Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить виселити Фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну із займаного приміщення, стягнути з Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни заборгованість з орендної плати по укладеному договору оренди № 12/02-3558-ОД від 24.12.2009 за період серпень 2019 - листопад 2020 року у розмірі  384    126,25 грн., неустойку за період лютий 2020 - листопад 2020 року у розмірі 364 802,36 грн. та заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна  за період серпень 2019 - листопад 2020 у розмірі 14    695,75 грн., всього - 763    624,36 грн.
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2022 у справі №904/2196/21 позов задоволено частково, виселено ФОП Ментій Тетяну Миколаївну з нерухомого майна - будівля магазину загальною площею 196,1 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Літке, 68а, яке належить Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»; стягнуто з ФОП Ментій Тетяни Миколаївни на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість з орендної плати за період серпень 2019 року - лютий 2020 року у розмірі 189 832,05 грн., неустойку за період березень 2020 року - листопад 2020 року у розмірі 363 431,82 грн., заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у розмірі 6 135, 52 грн. та судовий збір у розмірі 10 629,98 грн., в решті позову – відмовлено.
          Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд виходив з того, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/7826/17, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та постановою Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2020 встановлено, що договір оренди від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД є продовженим до 28.02.2020, тому, з урахуванням факту повідомлення відповідача про відсутність будь-яких намірів з боку позивача продовжувати договірні відносини за цим договором, є обгрунтованою  вимога про виселення відповідача з орендованого приміщення. Також господарський суд 
          Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог в частині стягнення орендної плати, господарський суд виходив з того, що  договір оренди нерухомого майна від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД припинив свою дію 28.02.2020 року, у зв`язку з чим, вимога щодо стягнення орендної плати за користування майном за період з березня 2020 року по листопад 2020 року (після припинення дії договору), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
          Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки, суд вказав, що позивачем невірно зроблено розрахунок, відтак, сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача становить 363431,82  грн.
           Відмовляючи частково в задоволенні позову в частині з відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, суд виходив з того, що при розрахунку місячної плати відшкодування витрат з податку на землю слід приймати суму, яка встановлена договором - 348,84 грн.
          Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулася ФОП  Ментій Тетяна Миколаївна.
          Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
          - з рішення господарського суду не можливо встановити на чию користь проводяться грошові стягнення, так як у якості позивача зазначається Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яка має відмінний ідентифікаційний код та розташована за іншою юридичною адресою;
          - з рахунків-фактур, підписаних бухгалтером Пінчук І.В., можна встановити, що вона є бухгалтером структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» та кошти, зазначені в них, повинні перераховуватися на рахунки Криворізької дирекції, а не на користь осіб, яких суд зазначає в резолютивній частини рішення;
          - в матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт та рахунків, які б були підписані Ментій Т.В.;
          - позивачем до матеріалів справи подано лист від 19.03.2020 №НГ-2-3/538, яким позивачем повідомлено відповідача про необхідність повернення майна у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди від 21.08.2009, між тим, цей лист підписаний головним інженером регіональної філії Гавриленко С.О. та начальником служби з управління майновими і земельними ресурсами регіональної філії Давідчук Д.А., між тим, до матеріалів справи не надано доказів наявності повноважень у вказаних осіб на підписання таких листів.
Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
          Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.
          Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21.08.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та фізичною особою - підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 12/02-3558-ОД за яким відповідачу було передано в строкове платне користування будівлю магазину загальною площею 196,1 кв.м, що перебувало на балансі Державного підприємства «Придніпровська залізниця».
          У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендаря (п.п. 2.5, 2.6 договору).
          Згідно з п. 3.1 договору, орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої    постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786    (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) червень 2009 року - 8128,4 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - серпень 2009 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за липень, серпень. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п.3.2 договору).
          Пунктом 3.3 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
          Розмір орендної плати коригувався шляхом внесення змін та доповнень до пункту 3.6 договору.
          У відповідності з п. 3.11 договору зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечується у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж орендна плата за три (базових) місяці оренди, який вноситься в рахунок плати за три останні місяці оренди.
          У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу (п. 3.12 договору).
          Пунктом 5.2 договору визначено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні визначеному пунктом 3.6 договору.
          Відповідно до п. 5.5 договору, у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати відповідно до вимог чинного законодавства збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.
          Пунктом 7.3 договору передбачено обов`язок орендодавця письмово повідомити орендаря, не пізніше, ніж за 30 (тридцять) діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного договору.
          Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 21.08.2009 по 20.08.2010 включно (п. 10.1 договору).
          Зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін, за погодженням балансоутримувача, і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 10.3 договору).
          Відповідно до пункту 10.7 договору, реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).
          Згідно з п. 10.12 договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.
          Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна після припинення договору орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення (п. 10.13 договору).
           21.08.2009 між Регіональним відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною підписано Акт приймання - передачі в оренду будівлю магазину, що знаходиться на балансі ДП "Придніпровська залізниця"
          Додатковими угодами від 21.06.2010, від 28.08.2013, 04.04.2014, 14.11.201 сторонами договір продовжувався, останньою додатковою угодою договір продовжено по 31.03.2015.
          Додатковою угодою від 26.02.2015 року до договору оренди № 12/02-3558-ОД пункт 10.1 договору оренди доповнено абзацем 2 та викладено його в наступній редакції: «Цей договір є пролонгованим з 01.04.2015 року до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», але не більш ніж по 28.02.2018р».
           18.08.2015 Міністром інфраструктури України затверджено Передавальний акт ДП "Придніпровська залізниця" від 03.08.2015, а 01.12.2015 комісією з реорганізації юридичної особи ДП "Придніпровська залізниця" підписано Заключний передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", а також Зведений передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" та правонаступництво щодо якого переходить до ПАТ "Українська залізниця".
           10.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", що є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту, та Фізичною особою - підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною без участі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області укладено додатковий договір до договору №12/02-3558-ОД, пунктом 1 якого передбачено, що орендодавцем майна, визначеного договором №12/02-3558-ОД, є ПАТ "Українська залізниця". Також, внесено зміни до пунктів 3.1, 3.6 договору оренди №12/02-3558-ОД та продовжено термін його дії по 31.03.2016 включно (п. 8 додаткового договору).
          У вересні 2018 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, Орендодавець, третя особа) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця", Товариство, позивач) про визнання недійсним додаткового договору від 10.03.2016 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 (далі - додатковий договір), укладеного між ПАТ "Українська залізниця" та фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (далі - ФОП Ментій Т.М., Орендар, Підприємець, відповідач), з посиланням на статті    203,    215,    236,    651,    653,    761 Цивільного кодексу України    (далі -    ЦК України),    статтю 207 Господарського кодексу України    (далі -    ГК України) та статті 5, 10 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 по справі №904/4125/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019, позов задоволено повністю. Визнано додатковий договір недійсним з моменту укладення.
          Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №904/4125/18 залишено без змін.
          У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що згідно з частиною 2    статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"    у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.
          Зі змісту частини 2    статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"    вбачається, що саме наявність нового власника майна (тобто особи, якій належить право власності на майно, а не будь-яке інше речове право) визначається в якості умови переходу прав і обов`язків орендодавця.
          Відповідно до частини 4    статті 87 ЦК України    юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
          Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація ПАТ "Українська залізниця" відбулася 21.10.2015.
          Згідно з частиною 1 статті    182    і частиною 4 статті    334 ЦК України    право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
          Відповідно до    статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"    (в редакції, чинній на дату укладання оспорюваного додаткового договору) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
          В силу частини 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який є спеціальним законом у спірних правовідносинах у співвідношенні з нормами  ЦК України, внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.
          Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 18.10.2016 за ПАТ "Українська залізниця" право власності на будівлю магазину №12, розміщену за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Літке, 68а, зареєстроване лише 21.09.2016.
          Відтак, Товариство, як новий власник, набуло право власності на орендоване нерухоме майно з 21.09.2016 та саме з цієї дати ПАТ "Українська залізниця" вважається зареєстрованим власником майна та, як наслідок, належним орендодавцем за договором оренди №12/02-3558-ОД у розумінні    статті 770 ЦК України та статей  15,  23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
          Отже, легітимним орендодавцем за договором оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 позивач став з 21.09.2016, тому саме з 21.09.2016 останній має право отримувати орендну за договором оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 у повному обсязі.
          Додатковими договорами від 18.03.2016, від 18.07.2016, від 15.09.2016, від 29.11.2016 строк дії договору продовжувався, зокрема, по 31.03.2017.          
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/7826/17, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та постановою Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2020 встановлено, що додатковими угодами до договору оренди №12/02-3558-ОД сторони неодноразово продовжували строк його дії, а саме: додатковою угодою від 21.06.2010 - до 19.08.2013 включно; додатковою угодою від 28.08.2013 - до 31.12.2013; додатковою угодою від 04.04.2014 - до 31.12.2014; додатковою угодою від 14.11.2014 - до 31.03.2015; додатковою угодою від 26.02.2015 - з 01.04.2015 до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця"), але не більше ніж по 28.02.2018.
          Оскільки, додатковою угодою від 29.11.2016 було встановлено строк дії договору з 01.11.2016 по 31.03.2017 (п`ять місяців), то відповідно строк дії договору було продовжено    до 31.08.2017, до 31.01.2018, до 30.06.2018, до 30.11.2018, до 30.04.2019, до 30.09.2019 та до 28.02.2020 включно.
          До такого самого висновку прийшов й Центральний апеляційний суд під час розгляду справи № 904/2473/18, який постановою від 06.02.2020 встановив, що строк дії договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 було продовжено - до 31.08.2017, до 31.01.2018, до 30.06.2018, до 30.11.2018, до 30.04.2019, до 30.09.2019 та до 28.02.2020 включно.
          В даному випадку позивач звернувся з позовом  про виселення, стягнення з відповідача (орендаря) 384126,25 грн. - орендної плати за період з серпня 2019 по листопад 2020 року, 364802,36 грн. - неустойки за період з лютого 2020 по листопад 2020 року та 14695,75 грн. відшкодування витрат на утримання орендованого майна.
          Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Нормами ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
          Аналогічна норма закріплена також у ч. 1 ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
          Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
          Цивільним кодексом України врегульовано загальні положення про найм (оренду), зокрема встановлено, що: право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (частина перша статті 761 Цивільного кодексу України); договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина перша статті 763 Цивільного кодексу України); якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (частина перша статті 763 Цивільного кодексу України).
          Подібні за змістом правові приписи містяться і в Законі України "Про оренду державного та комунального майна", де зазначено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору (частина перша статті 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
          Частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"    встановлено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі оренди, що в разі відчуження власником об`єкта договір оренди припиняється.
          Відповідно до абзацу 2 частини 1    статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.
          Передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди (ч.1 ст.13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
          Термін договору оренди визначається за погодженням сторін, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
          Таким чином, як положення Цивільного кодексу України, так і положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачають можливість та умови продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах за відсутності заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
          Заява (повідомлення) орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.
          Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України.
          У відповідності до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.
          Частиною другою статті 291 Господарського кодексу України встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
          Зі змісту статей 759, 763, 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому, такі заперечення можуть бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.
          Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
          Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату    на певний строк    у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
             В даному випадку, позивачем до матеріалів справи представлено лист від 19.03.2020 № НГ-2-3/538, яким позивачем повідомлено відповідача про необхідність повернення майна у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД та відсутність будь-яких намірів з боку позивача продовжувати договірні відносини, докази направлення якого підтверджується копією опису-вкладення цінного листа та фіскальним чеком від 20.03.2020 та накладну № 4903816229361.
          Тобто, небажання орендодавця продовжувати дію означеного договору оренди викладено у вказаному вище листі.
          Між тим, доказів звільнення спірного орендованого приміщення відповідачем в матеріали справи не представлено.
          Враховуючи наведені норми права та обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що з урахуванням висновків суду у справах №904/7826/17, № 904/2473/18, якими встановлено строк дії договору оренди від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД до 28.02.2020 та наданих позивачем доказів повідомлення відповідача про відсутність будь-яких намірів з боку позивача продовжувати договірні відносини за договором оренди від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД, вимоги про виселення відповідача з орендованого приміщення є такими, що підлягають задоволенню.
          Вказане вище спростовує твердження скаржника про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виселення із орендованого приміщення.
          Що стосується позовних вимог про стягнення орендної плати за період з серпня 2019 по листопад 2020 року у розмірі  384126,25 грн. та неустойки за період з лютого 2020 по листопад 2020 року у розмірі 364 802,36 грн., колегія суддів виходить з наступного.
          Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
          Відповідно до частини першої статті 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
          У відповідності з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
          Так, користування майном після припинення договору найму є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, тобто є неправомірним користуванням майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України. В такому випадку у наймодавця виникає право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
          Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.
          За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
          Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
           Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).
          За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
          Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).
            Водночас неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
          Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.
          Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.
           Отже, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).
          Як зазначалося вище, договір оренди нерухомого майна від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД припинив свою дію 28.02.2020 року. 
          Таким чином, сума заборгованості з орендної плати, яка заявлена позивачем після припинення дії спірного договору, не відповідає наведеній позиції та правовому регулюванню, встановленому частиною другою статті 785 ЦК України.
          Відтак, позовні вимоги про стягнення орендної плати за користування майном за період з березня 2020 року по листопад 2020 року (після припинення дії договору) задоволенню не підлягають.
          Господарським судом було здійснено перерахунок заявлених до стягнення суму період до 28.02.2020 із урахуванням наданих до матеріалів справи позивачем рахунків-фактур, у зв`язку з чим заборгованість по орендній платі за становить 189832,05 грн.
          Колегією суддів вказані нарахування перевірені та визнані арифметично правильними, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, в сумі 189832,05 грн.
          Господарським судом було здійснено перерахунок суми неустойки до дійсних суми та періодів заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволено частково, в сумі 363431,82  грн.
          Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна в сумі    14695,75 грн.
           01.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (балансоутримувач) та Фізичною особою - підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (орендар) укладено договір №ПР/ДН-2-16-029/НКМ-В (далі договір про відшкодування витрат), відповідно до п. 1.1 якого балансоутримувач структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Літке, 68А (майно), загальною площею 196,1 кв.м, а також утримання прилеглої території, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на утримування орендованого майна, експлуатаційні витрати та комунальні послуги, у тому числі на компенсацію плати податку за землю, пропорційно до займаної ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.
          Орендар користується майном, загальною площею 196,1 кв.м., яке розміщене на 1 поверсі будівлі крамниці №12 відповідно до плану розміщення орендованого майна, що додається до договору (Додаток №1), вартість якого, згідно зі звітом про оцінку (незалежну), станом на 22.11.2012 становить 429851,0 грн. (п.1.2 договору про відшкодування витрат).
          Згідно з п. 1.3 договору про відшкодування витрат орендоване майно використовується для розміщення об`єкту торгівлі продовольчими та промисловими товарами, в т.ч. товарів підакцизної групи.
          Згідно з п. 2.1.1 договору виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням орендованого майна та прилеглої території. Розмір плати за обслуговування майна та прилеглої території залежить від переліку та складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачем, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) згідно додатку №2, який є невід`ємною частиною цього договору. Перелік таких робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюються цим договором.
          Пунктом 2.1.4 договору передбачено обов`язок балансоутримувача виконувати розрахунок витрат балансоутримувача на утримування орендованого майна згідно фактично понесених витрат на обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі.
          У відповідності з п. 2.2.3 договору про відшкодування витрат орендар зобов`язаний не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок балансоутримувача за утримування орендованого майна та прилеглої території згідно виставленого рахунку фактично наданих послуг.
          До договору додано розрахунок щомісячних платежів по відшкодуванню витрат балансоутримувача (без врахування ПДВ) на утримання нерухомого орендованого майна на 01.08.2016 по орендарю ФОП Ментій Т.М. на приміщення магазину №12 м. Кривий Ріг, вул. Літке, 68а. У п. 2 даного розрахунку зазначено, що витрати пов`язані з ведення розрахунків до договорів оренди нерухомого майна та договору щодо відшкодування витрат балансоутримувача згідно розрахунку калькуляції, становлять 34,63 грн./міс.
          Позивачем виставлені рахунки-фактури  на суму 14695,75 грн.
          Як правомірно встановлено господарським судом, у розрахунках зазначено послугу із ведення розрахунків по договорам за кожен місяць, яка становить за серпень 2019 року - листопад 2020 року - 53,20 грн., що суперечить умовам додатку до договору, в якому вказано, що витрати пов`язані з ведення розрахунків до договорів оренди нерухомого майна та договору щодо відшкодування витрат балансоутримувача згідно розрахунку калькуляції, становлять 34,63 грн./міс. без ПДВ.
          У цьому зв`язку, господарський суд правильно встановив, що при розрахунку місячної плати відшкодування витрат з податку на землю слід приймати суму 348,84 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково,  в сумі 6135,52 грн.
          Враховуючи вищевикладене, підстави для скасування рішення господарського суду у цій справі відсутні.
          Доводи скаржника стосовно того, що з рішення господарського суду не можливо встановити на чию користь проводяться грошові стягнення колегією суддів до уваги не приймаються.
          Так, 10.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", що є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту, та Фізичною особою - підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною без участі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області укладено додатковий договір до договору №12/02-3558-ОД, пунктом 1 якого передбачено, що орендодавцем майна, визначеного договором №12/02-3558-ОД, є ПАТ "Українська залізниця".
          Разом з тим, за умовами п.3.6 договору оренди, з урахуванням додаткового договору від 10.03.2016, орендна плата у розмірі 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця, одержувачем коштів є – структурний підрозділ «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
          Також колегією суддів відхиляються доводи відповідача про те, що позивачем до матеріалів справи подано лист від 19.03.2020 №НГ-2-3/538, яким позивачем повідомлено відповідача про необхідність повернення майна у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди від 21.08.2009 який підписаний головним інженером регіональної філії Гавриленко С.О. та начальником служби з управління майновими і земельними ресурсами регіональної філії Давідчук Д.А., однак  до матеріалів справи не надано доказів наявності повноважень у вказаних осіб на підписання таких листів.
          Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
          Аналізуючи викладене, апеляційний суд констатує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами.
          Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          В даному ж випадку, господарським судом ухвалою від 15.11.2021 у даній справі у відповідності до ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
          Між тим, відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів, які б підтверджували відсутність повноважень у вищеозначених осіб на підписання листа від 19.03.2020 №НГ-2-3/538.
          Такі докази не були представлені відповідачем і до суду апеляційної інстанції.
          Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
          Апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду у цій справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права,  у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін          Витрати з судового збору покласти на відповідача.
          
          На підставі викладеного, керуючись ст. ст.  269,  270,  275,  276,  282 - 284    Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на рішення залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2022 року у справі №904/2196/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено      13.07.2022р.

Головуючий суддя                                                                                                                                        С.Г. Антонік

Суддя                                                                                                                                                                                        М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                                                                                        О.Г. Іванов