ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/8023/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України    
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року (головуючий суддя Лозицька І.О.)
в адміністративній справі №160/8023/21 за позовом    ОСОБА_1   до відповідача   Військової частини НОМЕР_1     про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 20.05.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
        - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні ОСОБА_1 щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 05.09.2016р. по 28.07.2019р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 05.09.2016 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р. - березень 2018 року;                                                                               
  - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 05.09.2016р. по 28.07.2019р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 05.09.2016 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078.
Також просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн.
Позов обґрунтовано тим, що позивача було виключено з 28.07.2019 року зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , але при цьому відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення, яка була гарантована чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 року №491-IV та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року позов задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні ОСОБА_1 щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 05.09.2016 р. по 28.07.2019 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 05.09.2016 р. по 28.02.2018 р. -     січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р. - березень 2018 року;                                                                               
     - зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 05.09.2016р. по 28.07.2019р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 05.09.2016 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року № 1078.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді правничої допомоги у розмірі 3000грн. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте, не отримувала їх під час проходження служби з незалежних від неї обставин. Січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку №1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Щодо врахування базового місяця - березня 2018 року, суд першої інстанції зазначив, що в цій частині позов підлягає задоволенню, з урахуванням   постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою військовослужбовцям було підвищено оклади. Також з огляду на те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення у оскаржуваний період, а тому, саме військова частина зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, то суд першої інстанції вказав, що заявлена сума на відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн., є завищеною з огляду на те, що ця справа віднесена до категорії справ незначної складності, розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, подібні спори на сьогоднішній день є досить поширеними, у зв`язку із чим, сформована чітка судова практика по вирішенню таких спорів, відтак дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат, а саме, у розмірі 3000грн., з урахуванням критерію розумності розміру,  виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих позивачу, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва його інтересів в суді під час розгляду даної справи. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Вказує, що в 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. В зв`язку з цим, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин листи згідно яких головний розпорядник бюджетних коштів довів до розпорядників бюджетних коштів нижчих рівнів роз`яснення про відсутність фінансових ресурсів бюджету Міністерства оборони України на виплату індексації грошового забезпечення та вказівки щодо припинення її нарахування військовослужбовцям Збройних Сил України. Також серед іншого зазначає, що з 01.01.2016 по 01.03.2018 нарахування індексації у Збройних Силах України відповідно із зазначеними вище вимогами Міністерства оборони України не проводилось. З 01.03.2018 по день виключення зі списків військової частини здійснювалось нарахування належної індексації грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства України з урахуванням базового місяця березень 2018 року, у якому відбулося офіційне підвищення посадових окладів військовослужбовцям Збройних Сил України.
В частині розподілу судових витрати на правничу допомогу рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.
До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у період з 05.09.2016 року по 28.07.2019 року.
Позивач є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.03.2017 року (а.с. 10).
Станом на день прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, яка гарантована, зокрема, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 року № 491-ІV, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони.
Позивач вважає протиправною бездіяльність   Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування йому індексації грошового забезпечення за період 05.09.2016р. по 28.07.2019р. 
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"  від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"   від 20.12.1991 року №2011-XII, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»   від 05.10.2000 року №2017-III, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає  Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII.
Частиною 1   ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (№2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»   від 05.10.2000 року №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2   ст. 19 ЗУ № 2017-III).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає  Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"   від 20.12.1991 року № 2011-XII.
Відповідно до   ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (№2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз.2 ч.4   ст.9 ЗУ №2011-XII).
До складу грошового забезпечення входять (ч.ч. 2,3   ст.9 ЗУ №2011-XII): 
- посадовий оклад, 
- оклад за військовим званням; 
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, 
- надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
- одноразові додаткові види грошового забезпечення 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених   Конституцією України,   гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає  Закон України "Про індексацію грошових доходів населення"   від 03.07.1991 року №1282-ХІІ. 
Так, частиною 1  ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"  (№1282-ХІІ)  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   (№1282-ХІІ) визначені  підстави для проведення індексації, а саме: індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%. 
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього   Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (ст.5 ЗУ № 1282-ХІІ).
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 ЗУ № 1282-ХІІ).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003   року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
За змістом пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 
4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 825/565/17.
Відповідно до Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановляється у розмірі 103%. 
До 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101% до внесення змін   постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 року № 77   до Порядку № 1078.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування   Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 06 лютого 2003 року № 491-IV.
Тобто, звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте, не отримувала їх під час проходження служби з незалежних від неї обставин.
Пунктом 3   постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294  (яка набрала чинності 01 січня 2008 року) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток).
Суд першої інстанції, виходячи з дати набрання чинності цією постановою (01 січня 2008 року) дійшов висновку, що січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку №1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
Натомість з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення позовних вимог в частині застосування базового місяця – січень 2008 року, до періоду з 05.09.2016р. по 28.02.2018 р. колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися виходячи з наступного.
Відповідач не спростовує доводи позивача, що в період з 05.09.2016р. по 28.02.2018 р. дійсно не нараховувалася індексація, посилаючись на те, що з 01.01.2016 року (а не з січня 2008) грошове забезпечення військовослужбовців було значно збільшено за рахунок збільшення їх грошової винагороди.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що умова, за якої у працівника не буде виникати індексація, - регулярне підвищення окладів. Це випливає із механізму дії індексації, а саме: від наступного за "базовим" місяця перемножуються місячні індекси інфляції, і коли такий накопичувальний індекс перевищить поріг 103%, - у працівника виникає право на індексацію.
Отже, базовим місяцем за період з 05.09.2016р. по 28.02.2018 р. не може бути січень 2008 року, оскільки в січні 2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, тому базовим місяцем може вважатися січень 2016 року, а не січень 2008 року.
Оскільки суд першої інстанції не дослідив зазначених обставин, то припустився помилкових висновків про можливість задоволення позовних вимог щодо застосування базового місяця – січень 2008 року до періоду з 05.09.2016р. по 28.02.2018 р.
Обов`язковість проведення індексації регламентовано Законом України «Про індексацію», а її проведення здійснюється згідно з Порядком № 1078, який затверджений постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 р. №1078.
Заробітна плата індексується в межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Тобто індексується не вся заробітна плата, а тільки та її частина, яка не перевищує прожитковий мінімум для працездатних громадян.
Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи період з 05.09.2016р. по 28.02.2018 р, до якого позивач просить застосувати базовий місяць – січень 2008 року, не знайшла підстав для задоволення цих позовних вимог.
Щодо врахування базового місяця - березень 2018 року до періоду з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р., то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріали справи містять довідку від 30.12.2020 року про нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р., при цьому базовим місяцем є саме березень 2018 року (а.с. 13).
Отже вказаною довідкою підтверджується нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 28.07.2019 р. (із застосуванням базового місяця – березень 2018 року), таким чином спростовуються доводи позивача про не нарахування йому індексації грошового забезпечення за вказаний період.
З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини спростовуються доводи, викладені позивачем.
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.  241-245,  250,  311,  317,  321,  322, 328, 329  КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України  –задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року - скасувати.
В задоволенні позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.05.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 12.05.2022.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова