Дата документу 22.04.2022 Справа № 317/3016/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 317/3016/21 Головуючий у 1-й інстанції: Сметаніна А.В.
 
Провадження № 22-ц/807/801/22                  Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2022 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, визнання бездіяльності приватного виконавця та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, визнання бездіяльності приватного виконавця та відшкодування моральної шкоди,

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 06 вересня 2021р матеріали за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 були передані на розгляд до Орджонікідзевського районного суду ( а.с. 19). 

Ухвалою Орджоникидзевського районного суду від 18 жовтня 2021р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху ( а.с. 28).

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 29.10.2021р. подав уточнену позовну заяву, у якій ним було позов спрямовано до двох відповідачів - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., а також уточнено зміст позовної заяви та прохальну частину, у якій він просив: зобов`язати приватного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису № 26113 від 19.02.2021р., який рішенням суду від 06.09.2021р. визнано таким, що не підлягає виконанню, а саме: зняти арешт з карткових рахунків ОСОБА_1 , зняти арешт з автомобілів CHERY, р.н. НОМЕР_1 , та CITROEN, р.н. НОМЕР_2 ; стягнути з відповідачів на його користь по 2 547,36 грн. безпідставно стягнутих з нього коштів; стягнути з приватного виконавця Сколибога О.С. матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн.; зобов`язати відповідачів провести залік коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 ( а.с. 30-36). 
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2021р. цивільну справу № 317/3016/20 (провадження № 2/335/3384/2021) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, визнання бездіяльності приватного виконавця та відшкодування моральної шкоди, передано на розгляд Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області ( а.с. 47).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2021р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху ( а.с. 53-54).

Недоліком позовної заяви суд визначив відсутність квитанції про сплату судового збору, визначивши його до сплати позивачем в сумі 4 994 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали від 03 грудня 2021р., та 22.12.2021р. подав заяву до суду про повернення йому його позовної заяви з доданими до неї документами, зазначивши, що не погоджується з визначеними судом недоліками ( а.с. 56, 57). 
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2021р. позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві у зв`язку з тим, що позивачем не було усунуто недоліки ( а.с. 58).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги.

В порядку, визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються 
судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвалу суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є 
конституційними гарантіями права на судовий захист.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
У своєму рішенні від 8 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України зробив наступний висновок: право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France № 29731 /96).
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 3 ст. 177 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Висновки суду першої інстанції про неусунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 є правильними, оскільки суд першої інстанції належним чином перевірив факт, чи дійсно позивач звільнений від сплати судового збору, та з урахуванням правової позиції, висловленої ВП ВС у постанові від 12.02.2020р. у справі № 545/1149/17, у якій йдеться про те, що норма п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» застосовується лише до вимог учасників бойових дій, пов`язаних з їх соціальним захистом та відстоюванням передбачених для них у статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільг. Суд зазначив, що, оскільки в цій справі позивач відстоює інші свої права, то пільги зі сплати судового збору на ці позовні вимоги не поширюються.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про помилковість вказаних висновків суду, вважаючи, що вимоги пункту 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» застосовуються до будь-якого судового спору, який ініційовано ветераном або інвалідом війни, постраждалим учасником Революції Гідності, Героєм України. Він є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, а тому має бути звільнений від сплати судового збору за подання будь-якого позову до суду.
Колегія визнає такі доводи скарги неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

В свою чергу статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з наданою копію посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 19.10.2020р., ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни ( а.с. 7). 
Але апелянтом помилково тлумачаться вимоги пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору у всіх справах за позовами таких осіб. 

Так, апелянтом не враховано, що Велика Палата Верховного Суду двічі у своїх постановах від 09 жовтня 2019р. у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та від 12.02.2020р. у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) (на яку послався суд першої інстанції у цій справі), висловлювалась з приводу того, за якими категоріями спорів учасники бойових дій та інваліди війни звільнені від сплати судового збору.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом № 3674-VI.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначено у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі ( у тій справі, що розглядалась Великої Палати ВС 09.10.2019р., спір виник з приводу визнання протиправним Указу, не пов`язаного з соціальними гарантіями як учасника бойових дій).
У постанові ВП ВС від 12.02.2020р. розглядались позовні вимоги щодо надання згоди на складання акту розмежування земельної ділянки, яка виділялась позивача наразі як учаснику бойових дій. Тому судом було скасовано рішення в частині стягнення з позивача судового збору та відмовлено у його стягнення.

Виснуючи щодо цього проблемного питання, ВП ВС у вказаній постанові зазначила, що, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII. Та підтвердила правильність правової позиції, висловленої у вище зазначеній справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), зазначивши, що підстави для відступу від цієї позиції відсутні.

Також у подальшому Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/70/20 від 6 травня 2020 року зробила такий самий висновок. Вона встановила, що судовий збір не стягується з учасників бойових дій тільки у разі, якщо вони звертаються за захистом своїх порушених прав, які пов`язані із ветеранським статусом.

Таким чином, ВП ВС тричі висловила однакову позицію, що передбачені п. 13 ч. 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» пільги поширюються лише на позови, у яких учасники бойових дій, ветерани та інваліди війни відстоюють свої права, передбачені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», або ті, що пов`язані із встановленими для них у цьому статусі гарантіями, встановленими іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду вважала, що оскаржуване судове рішення 
про повернення позовної заяви через несплату судового збору жодним чином не перешкод-
жає позивачу в доступі до правосуддя, оскільки позивач вправі повторно звернутися до суду з цим позовом у загальному порядку.

Оскільки ОСОБА_1 пред`явив позов, не пов`язаний із такими гарантіями та пільгами, а такий, що випливає з безпідставності стягнення з нього у виконавчому провадженні грошових коштів, то суд першої інстанції правильно констатував, що у цьому випадку на ці позовні вимоги дія положень п. 13 ч. 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» не поширюється, і тому позивач ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір. Оскільки вимоги ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху щодо сплати судового збору ним виконані не було, то суд обґрунтовано повернув позовну заяву позивачу. 

Що стосується посилань апелянта у скарзі на інші постанови Верховного Суду, які постановлені 21 березня 2018р, 27 червня 2018р., то вони постановлені ще до прийняття вище наведених постанов ВП ВС, а тому не можуть враховуватись як чинна правова позиція. 
У постанові ВС від 22.03.2019р. у справі № 825/934/18 позов подавався військовим пенсіонером та ветераном з приводу його гарантій, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, саме постанови Великої Палати Верховного Суду усувають розбіжності у застосуванні певних норм матеріального права судами, а тому саме такими постановами врегульовано питання одноманітності судової практики, тому саме постановами ВП ВС слід керуватись при вирішенні питання правильного застосування норм матеріального права. 

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складений 22 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Кочеткова І.В.

                        Подліянова Г.С.