Справа № 348/2228/21 
Провадження № 33/4808/277/22 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Романишина Д.М.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  захисника ОСОБА_1 адвоката Романишина Д.М. на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., -

                                                     в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2021 о 21 год. 00 хв. в смт. Делятин по вул. Лугівська, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, а саме мотоциклом марки VDV FIRE реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу "Drager Аlcotest 6810" та від огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Такими діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду Захисник ОСОБА_1 адвокат Романишин Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вважає постанову суду незаконною, винесену в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Вказує, що під час судового розгляду було заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Зокрема, свідок ОСОБА_2 пояснив в судовому засіданні, що проживає за іншою адресою, ніж та що зазначена в протоколі, 17.10.2021 року він не був в м. Делятин, автомобіля немає, а тому не міг керувати автомобілем, як зазначено в поясненнях, які додано до матеріалів справи. Апелянт також зазначає, що даний свідок вказав на те, що пояснення працівникам поліції він не надавав, в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях не його підпис.
Свідок ОСОБА_3 неодноразово викликався в судове засідання, однак не прибув в жодне.
Таким чином, було встановлено, що свідків події  від 17.10.2021 року не було, протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідки не підписували, на що судом не звернуто увагу при прийнятті рішення у справі.
Зазначені обставини підтверджують, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього документи, складені із грубими порушеннями, а тому не можуть бути взяті за основу для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Окрім того, захисник адвокат Романишин Д.М. наголошує на тому, що відеоматеріали, додані до матеріалів справи,  відредаговані особою, яка складала матеріали справи, а тому є недопустимим доказом у справі.
Звертає увагу на те, що пакування оптичного диску відбулось без зазначення прізвища особи, посади та підпису, яка здійснила пакування диску. Наголошує на тому, що копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них ознак цифрового підпису автора.
Апелянт посилається на практику Конституційного Суду України про те, що визнаватися допустимими доказами і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. 
Адвокат Романишин Д.М. наголошує на тому, що сам факт визнання особою вини у вчиненні правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Також, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу і у справі не має даних про його відмову від її отримання. Копію протоколу також не було направлено поштою, що є істотним процесуальним порушенням права на захист, оскільки йому фактично не пред`явлено звинувачення у вчиненні правопорушення. Окрім того, вважає, що ОСОБА_1 не було роз`яснено і не забезпечено його право на допомогу адвоката, чим порушенні його права. 
З урахуванням наведеного, просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката  Романишина Д.М. вбачається, що  ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду  апеляційної скарги за його відсутності.
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження за апеляційною скаргою його захисника в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Романишин Д.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші. 

Відповідно до доводів апеляційної скарги захисник адвокат Романишин Д.М. вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в  його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення. 
Звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вручено копію протоколу ОСОБА_1 , відсутні дані про керування ним транспортним засобом, безпідставно зазначені свідки, які в дійсності не були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.
Перевіряючи доводи захисника  адвоката Романишина Д.М. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Судом першої інстанції прийнято рішення у справі за участю його захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Романишина Д.М., який зазначив, що ОСОБА_1 винуватість не визнає, дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак, транспортним засобом не керував. Захисник вказав в судовому засіданні, що дії працівників поліції не відповідали вимогам підзаконних нормативних актів, відеозапис не був безперервним та на відеозаписі не видно хто саме керував мотоциклом. Захисник стверджував, що постанова щодо керування транспортним засобом без шолома не може бути доказом факту керування. Також було звернуто увагу на те, що свідків на місці події не було, письмові пояснення свідків, а також рапорт працівника поліції не можна використовувати, оскільки суд мав би безпосередньо заслухати показання зазначених осіб. Свідок  ОСОБА_2 показав, що на місці події не був, ОСОБА_1 не знає, не писав і не підписував пояснень, які є у матеріалах справи. Враховуючи наведене, адвокат Романишин Д.М. просив провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити покликаючись на висновки судів апеляційної інстанції щодо оцінки доказів у аналогічних справах.
При ухваленні  рішення у справі судом були досліджені протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду.
Судом в постанові суду зазначено, що свідок ОСОБА_3 у судові засідання неодноразово не з`являвся, а свідок ОСОБА_2 у ході допиту у судовому засіданні пояснив, що проживає за іншою адресою ніж та яка зазначена у протоколі, 17.10.2021 року у смт Делятин він не був, автомобіля він не має, а тому і не міг керувати автомобілем, як вказано у поясненнях. Підпис у протоколі про адміністративне правопорушення не його, пояснення, наявні у матеріалах справи він не писав і не підписував. Поліція його до участі у даній справі не залучала.
Судом достовірно встановлено, що свідків процедури огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не було, що підтверджує відеозапис, який вели працівники поліції у патрульному автомобілі на якому відсутні свідки процедури огляду, а також пояснення свідка ОСОБА_2 , які він дав у ході судового розгляду.
Судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що наявність свідків огляду на стан алкогольного сп`яніння є обов`язковою тільки у тому випадку коли відеозапис не ведеться.
При дослідженні відеозаписів з нагрудних камер працівника поліції та долучених до матеріалів справи, судом зазначено, що працівники поліції виявили водія, який керував мотоциклом без мотошолома, водій не зупинився, та, внаслідок переслідування, порушника було зупинено біля КПП військової частини. Судом зауважено, що камера патрульного автомобіля була увімкнена безперервно, однак за таких обставин, на цій камері неможливо було зафіксувати номерний знак чи особу водія, оскільки події відбувалися у темну пору доби, на неасфальтованій ділянці дороги з численними вибоїнами. 
При дослідженні судом доказів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд прийшов до висновку, що докази у своїй сукупності доводять факт керування ним транспортним засобом поза розумним сумнівом, оскільки на відеозаписі видно, що переслідування здійснювалося у нічний час на безлюдній ділянці дороги, яка веде до КПП військової частини, інших транспортних засобів, ані попутних, ані зустрічних на цій ділянці не було, так само як і пішоходів. 
Суд обґрунтовано вказав на те, що на місці зупинки ОСОБА_1 не заперечував факт керування та взяв до уваги копію постанови серії БАВ №555099 від 17.10.2021, відповідно до якої правопорушника притягнуто до відповідальності за  ч.5 ст.121 КУпАП у зв`язку з тим, що він о 21.00 годині 17.10.2021 на вул. Лугівська у смт Делятин керуючи мотоциклом не був у застебнутому мотошоломі, не надав працівникам поліції посвідчення водія відповідної категорії для перевірки та реєстраційний документ на транспортний засіб.
Апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано зазначив в постанові суду про те, що покликання захисника на практику суду апеляційної інстанції, зокрема на постанову Тернопільського апеляційного суду від 24.02.2022 року у справі №607/19171/21, відповідно до якої суд дійшов висновку, що сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення без наявності інших належних та достатніх доказів не може бути доказом, яким встановлюється факт керування особою транспортним засобом, стосується конкретного провадження і не може бути застосована у даній справі. 
При прийнятті рішення щодо ОСОБА_1 та при дослідженні відеозапису, який здійснювався у патрульному автомобілі, судом звернуто увагу на те, що на запитання працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, ОСОБА_1 , не оспорюючи факту керування транспортним засобом,  відмовився від проходження огляду як на місці зупинки  поліцейським так і у медичному закладі. 
Судом при з`ясуванні обставин справи взято до уваги, що ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкогольні напої, а отже не бачить змісту проходити тест, оскільки він буде позитивним, тому просив працівників поліції вирішити це питання мирно без складання протоколу, запитав скільки це буде коштувати. 
Судом також вказано на те, що відеозапис здійснювали безперервно, суду надано повний фрагмент відеозапису на якому зафіксована відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Натомість суд зазначив, що під безперервністю здійснення відеозапису законодавець мав на увазі, що фрагмент відеозапису на якому зафіксовано фактичні дані має бути безперервним, щоб виключити можливість редагування цих даних. Підстав для визнання вказаного доказу недопустимим у ході судового розгляду судом не встановлено. З зазначеного запису суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.
Зазначені докази суд визнав належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає, що судом були в повному обсязі та детально досліджені всі доводи та докази надані стороною захисту адвокатом Романишиним Д.М., надано їм правову оцінку, з`ясовані всі обставини події та досліджені всі наявні докази в матеріалах справи, на підставі яких суд прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 244607 від 17.10.2021 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 17.10.2021  року о 21 год. 00 хв. в смт. Делятин по вул. Лугівська, керував транспортним засобом, а саме мотоциклом марки VDV FIRE реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу "Drager Аlcotest 6810" та від огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Такими діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та свідками, що засвідчено їх власноручними підписами. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису та отримання копії протоколу відмовився. 
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в надвірнянському районному суді.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали справи.
Працівниками поліції Голубовському Д.М. тимчасовий дозвіл не видався на право керування транспортним засобом, посвідчення водія у останнього не вилучалось. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа від дачі пояснень відмовився.
Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи» 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_1 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення. 
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 02.11.2021 року був ознайомлений з матеріалами справи та отримав їх фотокопію, що свідчить про те, що йому було відомо про  зміст висунутого проти нього обвинувачення , що дозволяло йому організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_5 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на неї, як на правопорушницю, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовилась  від проходження огляду на стан сп`яніння.  
Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці події зупинки транспортного засобу мотоцикла марки VDV FIRE реєстраційний номер НОМЕР_1 та якою зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану спяніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки та в медичному закладі. Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 визнав факт вживання спиртних напоїв під час спілкування з працівниками поліції та під час телефонної розмови зі сторонньою особою, яка зателефонувала правопорушнику під час його спілкування із працівниками поліції, і якій ОСОБА_1 відповів що не бачить причин для проходження відповідного огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки він і так випив пиво. Окрім того, ОСОБА_1 намагався з`ясувати у працівників поліції скільки буде коштувати вирішення даного питання.
Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зі змісту відеозапису вбачається, що розташування вищевказаного транспортного засобу на проїзній частині дороги відбувся внаслідок переслідування транспортного засобу мотоцикла марки VDV FIRE реєстраційний номер НОМЕР_1 , рух інших транспортних засобів не зафіксовано, на відеозаписі видно, що переслідування здійснювалося у нічний час на безлюдній ділянці дороги, яка веде до КПП військової частини. Будь яких інших транспортних засобів на цій ділянці не було, так само як і сторонніх осіб. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на місці зупинки ОСОБА_1 не заперечував факт керування, транспортним засобом та на пропозиції працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі, відповів, що він відмовляється, незважаючи на те, що працівник поліції повідомив йому про правові наслідки таких дій та вказав на те, що обов`язок проходження зазначеного огляду, передбачений п. 2.5. Правил дорожнього руху України.
Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкогольні напої, а отже не бачить змісту проходити тест, оскільки він буде позитивним, а також просив працівників поліції вирішити це питання мирно без складання протоколу, запитав скільки це буде коштувати, на що отримав відмову працівника поліції від такої пропозиції. 
Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому з належних підстав відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю спростовуються відеозаписами, які в повному обсязі було досліджено в суді апеляційної інстанції. 
Зокрема, вищевказаними відеозаписами зафіксовано відмову ОСОБА_1 продути «Драгер» та проїхати на огляд у відповідний медичний заклад, а на запитання поліцейського, чи останній вживав алкогольні напої, ОСОБА_1 повідомив, що вживав пиво, а тому не вбачає підстав для проходження огляду на визначення стану сп`яніння, та намагався вирішити із працівником поліції мирним шляхом врегулювання даного питання із пропозицією заплатити, на що отримав відмову поліцейського.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1   при відмові від проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про можливість фальсифікації вищевказаних відеозаписів, оскільки вони не засвідчені електронним цифровим підписом. 
Відсутність електронного підпису на  цифрових доказах не свідчить про їх недопустимість , оскільки не свідчать про істотне порушення прав та свобод людини. 
Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами та міжнародними, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення таких прав
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів. 
Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та застосування психологічного насильства працівниками поліції, враховуючи можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами  своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення. 

Апеляційний суд вважає, що докази щодо наявності свідків під час  відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння носять суперечливий характер.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів не дозволяє спростувати доводи сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дійсності не були при складанні протоколу про адміністративне правопорушення і їх письмові пояснення безпідставно долучені до матеріалів провадження. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису. 
Апеляційний суд вважає, що  працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння  за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), відносно порядку застосування працівниками поліції технічного приладу «Драгер», не заслуговують на увагу та є таким , що не знайшли підтвердження.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду. 
В апеляційній скарзі адвокат Романишин Д.М. вказує на те, що огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу починається з моменту залучення двох свідків, оскільки всі дії, визначені законодавством та направлені на встановлення чи спростування стану сп`яніння поліцейським за вимогами ч.2 ст.266 КУпАП мають відбуватися виключно в присутності свідків. 
Однак, такі твердження є необґрунтованими, оскільки водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, як до його проведення так і під час проведення такого огляду. 
Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
До матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у водія ОСОБА_1 були наявні ознаки : запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. В акті зазначено, що  водій ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду за допомогою Алкотестера Драгер 6810. Від підпису в даному акті ОСОБА_1 також відмовився. В акті зазначені дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Додано до матеріалів справи свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/7813 чинне до 04.10.2022 року, відповідно до якого Газоаналізатор Алкотест 6810 відповідає вимогам законодавства.
В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі відмовився.
Наявні в матеріалах справи пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вони не допитувались в суді апеляційної інстанції.
У відповідності до рапорту поліцейського СРПП Надвірнянського РВП капрала поліції У. Лопатчук під час несення служби  було зупинено транспортний засіб марки VDV FIRE реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення ним ПДР, а саме останній не користувався мотошоломом. В ході перевірки транспортного засобу, було встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб. При спілкування із водієм, у останнього було виявлено наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Було запропоновано пройти огляд на факт вживання алкоголю на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та проїхати до медичного закладу, на що водій відмовився. Зазначено, що відносно ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ст.121 ч.5 КУпАП серії БАВ №555099 та протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
До матеріалів справи долучено копію постанови  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №555099 від 17.10.2021 року  (а.с.8), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 121 ч.5 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника  Надвірнянського РВП про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності  дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеозапису з відео реєстратора машини патрульної поліції. 
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.  
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                        п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Романишина Д.М. залишити без задоволення. 
Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                          О.П. Васильєв