КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 753/20481/21                                                                                    Головуючий у І інстанції Цимбал І.К.
Провадження №22-ц/824/4468/2022                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О., 
суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ДП «СЕТАМ», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання торгів недійсними та визнання права власності,
 
УСТАНОВИВ:
 
в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Сетам», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання торгів недійсними та визнання права власності.
20.10.2021 ОСОБА_2 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив заборонити Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складати та затверджувати Акт про проведені електронні торги, які відбулися 06.09.2021 на підставі протоколу проведення електронних торгів №552680, відносно квартири  АДРЕСА_1 (лот №490130) та видавати його переможцю торгів.
В обґрунтування заяви позивач зазначав, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 07.02.2000 р., виданого Головним управлінням Житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу від 25.01.2000 р. № 79-С/КІ, зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 41632 від 10.02.2000 р. Квартира складається з 4 кімнат, житловою площею 68,7 кв. м., загальною площею 123,3 кв.м.
06.10.2021 р. з відкритих джерел позивачу випадково стало відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , єдиним власником якої є позивач, але площею 58,6 кв.м, була продана на електронних торгах 06.09.2021 р., протокол №5522680, реєстраційний номер лота 49013.
При цьому, вказана квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 13.06.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Шкуро І.М. за реєстровим № 281, номер запису про право власності 27267939. Продавцем квартири на торгах є Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а організатором торгів є Державне підприємство «СЕТАМ». Переможцем торгів є - ОСОБА_1 .
Позивач зазначав, щожодних договорів купівлі-продажу квартири не укладав, а реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_3 була проведена на підставі підробленого договору з грубим порушенням порядку, передбаченого законом.
З інформаційної довідки № 280128244 від 20.10.2021 р. вбачається, що станом на день подання заяви спірна квартира все ще зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , 15.10.2021 р. на неї накладено арешт на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2021 р. у справі                      № 753/20387/2.
З огляду на те, що спірна квартира, як майно боржника ОСОБА_3 , була примусово реалізована шляхом продажу на електронних торгах, її арешт не є підставою для відмови переможцю торгів - ОСОБА_1 у реєстрації права власності.
Отже, ОСОБА_1 , як переможець торгів, незважаючи на накладений арешт на квартиру, може зареєструвати за собою право власності на спірну квартиру, володіти та користуватися нею як власник, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною заявою та просив забезпечити позов в обраний ним спосіб.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 рокузаяву задоволено. Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 34967593) заборонено складати та затверджувати Акт про проведені електронні торги, які відбулись 06.09.2021 року на підставі протоколу проведення електронних торгів № 552680, відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (лот № 490130) та видавати (надсилати ) його переможцю торгів.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову, з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 - третя особи у справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у визначений спосіб, суд першої інстанції не врахував приписи Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2831/5 (далі - Порядок).
Так, згідно з положеннями Порядку, після повного розрахунку переможця за придбане майно (в тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронного аукціону) на підставі протоколу про проведення електронного аукціону та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронного аукціону,  виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведений електронний аукціон. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведений електронний аукціон у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Начальник відповідного відділу виконавчої служби має затвердити акт про проведений електронний аукціон не пізніше наступного робочого дня після його подання виконавцем.
Електронні торги відбулись 06.09.2021 року. 13.09.2021 року апелянт як переможець торгів здійснив повний розрахунок на підставі протоколу про проведення електронного аукціону.
З аналізу вищенаведених приписів Порядку, станом на 21.10.2021 року, тобто на дату постановлення оскаржуваної ухвали, Акт про проведений електронний аукціон вже має бути складений.
Крім того, задовольняючи заяву, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивних твердженнях. Крім того, апелянт вважає, що самого лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.
Апелянт також звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не вирішив питання зустрічного забезпечення, не встановив, чи є співмірними заходи забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
Представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Тарасенко О.В. подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач заперечує проти доводів скарги. Вважає безпідставними доводи скарги щодо порушення судом норм матеріального права, якими врегульовано строки складання Акту про проведені електронні торги і видачі його переможцю, а також щодо процесуального права у зв`язку із невжиттям заходів зустрічного забезпечення. Ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Лобіков Д.В. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи.
Позивач ОСОБА_2 , та представник позивача - адвокат Тарасенко О.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог заяви, врахував предмет спору та позовних вимог їх співмірність та співрозмірність, а також те, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може призвести до повторного відчуження нерухомого майна до винесення судового рішення, що в свою чергу призведе до порушення прав позивача на захист та утруднення виконання рішення в разі задоволення його позовних вимог, з якими він звернувся до суду.
Апеляційний суд з такими висновками погоджується, виходячи із наступного.
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії (пункт 2); зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5).
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення судуі повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У даній справі позивач ОСОБА_2 звернувся до суду на захист права власності на квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 68,7 кв.м., загальною площею 123,3 кв.м., яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 07.02.2000р., виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення №79-С/КІ від 25.01.2000 р., зареєстровано в БТІ за реєстровим №41632 (а.с. 13)
Аналіз матеріалів справи свідчить, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 30.07.2018 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 281, виданий 13.06.2012, приватний нотаріус Шкуро І.М.
06.09.2021 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги, на яких реалізовано належне боржнику ОСОБА_3 нерухоме майно, зокрема: трикімнатна квартира загальною площею 58,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Переможцем торгів став ОСОБА_1 . 
Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову у даній справі, ОСОБА_2 зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову у визначений спосіб призведе до того, що ОСОБА_1 , як переможець торгів зможе оформити на себе право власності на квартиру  АДРЕСА_1 та розпорядитись нею на власний розсуд. При цьому, позивачу доведеться вживати додаткових заходів для захисту своїх прав, заявляти додаткові позовні вимоги, що призведе до ускладнення захисту прав законного власника квартири - ОСОБА_2 .
Колегія суддів оцінює визначений заявником спосіб забезпечення позову, як адекватний, оскільки відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається, а права позивача, на захист яких він звернувся, співвідносяться із майновими наслідками заборони відділу державної виконавчої служби складати та затверджувати Акт про проведені електронні торги та видавати його переможцю торгів.
Доводи апеляційної скарги про те, що підстави для забезпечення позову у зазначений спосіб не підтверджені належними доказами, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки згідно процесуального закону умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним ефективно захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення. В свою чергу, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт не надав доказів негативних наслідків у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.
Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції приписів Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2831/5 та вимог Закону України «Про виконавче провадження». Фактично, доводи апелянта зводяться до того, що акт про проведений аукціон не був складений/затверджений державною виконавчою службою та не був наданий переможцю торгів у строки, передбаченими положеннями зазначених нормативних актів. Зазначені обставини не впливають на вирішення судом питання забезпечення позову у даній справі, оскільки стосуються дій, які мали бути вчинені державним виконавцем та начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині не застосування заходів зустрічного забезпечення, то слід зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Як вбачається із матеріалів справи, подана заява про забезпечення позову не підпадає під вказані положення статті 154 ЦПК України, коли суд зобов`язаний вжити заходів зустрічного забезпечення позову, оскільки позивач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання в Україні, а також нерухоме майно, яке також знаходиться в Україні.
Суду також не було надано доказів, які б свідчили, що майновий стан позивача або його дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову у визначений судом спосіб.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 липня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                       Голуб С.А.
 
                                                                                     Писана Т.О.