Ухвала
Іменем України
 
08 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 686/29076/21
провадження № 61-7493ск22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2022 року у складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 липня                    2022 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про компенсацію моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що невиконанням постанови суду від 12 грудня            2011 року у справі № 2270/14181/11 позивачу завдана моральна шкода у період                 02 грудня 2021 року з 09.00 год. по 10.00 год. Вказував, що зазначене судове рішення залишається невиконаним з вини працівників відповідача, тобто, триваючим в часі правопорушенням. Неналежне виконання посадовими особами і службовими особами органів державної влади своїх повноважень, що призвело до порушення його прав, свідчить про невиконання державою головного обов`язку - утверджувати та забезпечувати права людини. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, є одним з ефективних засобів юридичного захисту.
Завдана йому моральна шкода полягає у моральних стражданнях та хвилюваннях, які були ним перенесені під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення йому паспортної книжки, необхідність докладати зусиль для організації свого життя. Невиконанням рішення суду порушено його право приватної власності, право на справедливий суд та право на відшкодування витрат. Відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу статей 23 та 1174 ЦК України, статті 56 Конституції України. Закінчення виконавчого провадження відповідно до постанови у ВП 33223826 від 28.12.2018 року і постанова про закінчення виконавчого провадження є належним і достатнім доказом невиконання рішення суду. 
ОСОБА_1 просив стягнути з держави Україна на свою користь 142 000 000 000 грн компенсації моральної шкоди.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від                 05 липня 2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 не мотивував та жодними доказами не довів, якими саме незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю Управління ДМС у Хмельницькій області, йому було завдано моральну шкоду у період 02 грудня 2021 року з 09.00 год. по 10.00 год ОСОБА_1 внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі  № 2270/14181/11. Зазначена постанова залишається невиконаною, у зв`язку з цим рішенням суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20 ОСОБА_1 присуджено компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 510,00 грн.     ОСОБА_1 реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення, чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за затримку виконання рішення суду, в тому числі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, тому позов    ОСОБА_1 не може бути задоволений. 
01 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позову; судові витрати покласти на відповідача.
В касаційній скарзі підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року в справі № 2270/14181/11 не виконана, порушення прав ОСОБА_1 триває. Моральна шкода є наслідком порушення права на судовий захист. Сума моральної шкоди обчислена з врахуванням практики ЄСПЛ. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характер його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У позові була заявлена шкода за тривале невиконання рішення суду і порушення права на судовий захист. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист                               № 2270/14181/11, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № 33223826).
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року замінено у виконавчому проваджені № 33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.
Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження                з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
На теперішній час рішення суду не виконано.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від                  19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України                          в Хмельницькій області щодо виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
Судовим рішенням у справі № 2270/14181/11 встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 оформлено новий паспорт громадянина України, який він отримав. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина п`ята статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
Тлумачення частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом компенсація моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону. Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514 цс 19) вказано, що «51. Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 52. Чинним законодавством і, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності».
Суди встановили, що  ОСОБА_1 реалізував своє право на компенсацію моральної шкоди за невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року в справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь                    ОСОБА_1 10 510,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, є необґрунтованими, оскільки зроблені за інших фактичних обставин.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2022 року у складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року у складі колегії суддів:             Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної міграційної служби              в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
І. О. Дундар