ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 травня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 395/850/21
провадження № 22-ц/4809/601/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Новомиргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року, у складі судді Забуранного Р.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомиргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про анулювання актового запису про розірвання шлюбу. 
В обґрунтування позову з урахуванням доповнення до позову зазначав, що з ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2002 року. Шлюбних відносин не припиняли до 2021 року. Під час сварки відповідач повідомила йому про те, що шлюб між ними розірвано. Згідно копії свідоцтва виданого відділом РАЦСу Новомиргородського районного управління юстиції шлюб між ними розірвано 15 вересня 2005 року актовий запис №113. Оскільки з заявами в органи ДРАЦС про розірвання шлюбу він не звертався, в процедурі розірвання шлюбу участі не приймав, свідоцтво про розірвання шлюбу не отримував, відмітка в паспорті громадянина України відсутня, тому звернувся до керівника цього органу і ознайомився з матеріалами актового запису. 
Позивач вказав, що на документах стоять не його підписи. Заяву про розірвання шлюбу і актовий запис він не підписував, що свідчить про відсутність його волевиявлення на розлучення з ОСОБА_2 . 
Звертав увагу суду, що в наданій до суду копії актового запису про розірвання шлюбу № 113 від 15.09.2005 в графі «Підписи осіб, що розривають шлюб» його підпис відсутній. При цьому, в графі «Для відміток» відсутня відмітка про реєстрацію розірвання шлюбу без його участі. Отже, при складані відповідачем вказаного актового запису не було дотримано норм чинного на той законодавства.
Крім того зазначав, що після фіктивного розірвання шлюбу була придбана квартира, спір стосовно якої перебуває у провадженні Новомиргородського районного суду. Вважає, що оскільки державна реєстрація розірвання шлюбу між ним і ОСОБА_2 відбулася без його згоди і з підробленням його підпису, актовий запис про розірвання шлюбу підлягає анулюванню в судовому порядку на підставі рішення суду.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив анулювати актовий запис №113 від 15 вересня 2005 року складений Новомиргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 .
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, з урахуванням того, що ознак протиправності у діях відповідачів чи будь-яких порушень прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідачів судом не встановлено.
Додатковим рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_2  - адвоката Піскового Я.В. про ухвалення додаткового рішення. Доповнено рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року, вказавши в резолютивній частині про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову (правничу) допомогу, понесені ОСОБА_2 у розмірі 10000 грн. 00 коп.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив доводи тотожні тим, що зазначені в позовній заяві. Додатково вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на його покази як свідка про те, що державна реєстрація розірвання шлюбі між ним і ОСОБА_2 відбулася без його згоди і в зв`язку з цим актовий запис про розірвання шлюбу підлягає анулюванню в судовому порядку на підставі рішення суду. При цьому, в основу рішення суд першої інстанції поклав покази ОСОБА_2 і пояснення представника Новомиргородського відділу РАЦС.
Категорично не погоджуючись з висновками суду вважає, що в  матеріалах справи відсутні будь-які докази його волевиявлення щодо розірвання шлюбу.
Зазначив, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не прийняв до уваги, що реєстрація розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя передбачає особисту присутність кожного з них або ж письмове підтвердження того з подружжя, що відсутній, про реєстрацію розірвання шлюбу.
Також, не погоджуючись з додатковим рішенням Новомиргородського районного суду від 02.02.2022 вказав, що із заяви адвоката Піскового Я.В. вбачається, що йому було сплачено 30 000 грн. як оплати професійної правничої допомоги. Однак, жодні розрахунки вказаних витрат в заяві і в додатках до неї відсутні. 
Вважає, що на підтвердження начебто понесених витрат представником ОСОБА_2  подаються вкрай суперечливі документи складені і підписані як адвокатом так і керівником адвокатського об`єднання в зв`язку з чим неможливо з`ясувати характер відносин між адвокатом, адвокатським об`єднанням і ОСОБА_2 . А сума в 30 000 грн. є необґрунтованою і визначена виключно уявою адвоката і не відповідає критеріям співмірності і розумності.
Зауважав, що в акті про прийняття-передачу наданих послуг відсутній детальний розрахунок вказаної суми витрат за обсягом роботи адвоката за кожною послугою і відсутній час який був витрачений адвокатом на виконання послуг як в цілому так і на кожну послугу окремо. При цьому, по справі було проведено лише три судових засідання загальною тривалістю 2 год.52 хв. і останнє з врахуванням часу перебування судді в нарадчій кімнаті. В судових засіданнях адвокат приймав участь лише в режимі відеоконференції перебуваючи у власному офісі. Додаткових процесуальних дій також не відбувалось.
Крім цього вказав, що є інвалідом 2 групи, пенсіонером і не працює. Отримує пенсію яка з грудня 2021 року становить 1 934 грн. на місяць. Також він перехворів гострою респіраторною хворобою СОVID-19, яка супроводжувалася пневмонією і викликала тяжкі ускладнення. Тому, вважає, що стягнуті районним судом витрати у сумі 10 000 гри. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Стягнення з мене вказаної суми становить для мене надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Посилаючись на зазначені обставини, просив скасувати рішення Новомиргородського районного суду від 21 січня 2022 року і додаткове рішення від 02 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У своїх відзивах на апеляційну скаргу представник Новомиргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану та представник ОСОБА_2 - Пісковий Я.В. зазначили, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції вважають законним та просять залишити його без змін. 
Зокрема Новомиргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вказав, що вчинення актового запису про розірвання шлюбу № 113 від 15.09.2005 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено відділом ДРАЦС в суворій відповідності до вимог діючого в Україні законодавства, з огляду на що, вважає що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2022 має бути відмовлено повністю.
Пісковий Я.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що 2010 році, в провадженні Новомиргородського районного суду Кіровоградської області перебувала на розгляді справа № 2-417/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності. Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області позовні заяви в справі № 2-417/2010 були залишені без розгляду. Однак, ОСОБА_1 на той момент вже достовірно знаючи, що шлюб між ним та ОСОБА_2 , розірвано не вжив жодних дій та заходів направлених на захист своїх прав та інтересів якщо він дійсно вважав, що шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано проти його волі.
При цьому, після розірвання шлюбу, як спільний бюджет так і спільне господарство ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не мали та не вели, оскільки не були пов`язані спільним побутом.
Вважає, що доводи позивача в апеляційній скарзі щодо правильності складення актового запису не відповідають дійсності, оскільки відділ РАЦС Новомиргородського РУЮ Кіровоградської області в такому випадку не мав би юридичної підстави розривати шлюб між подружжям не отримавши від них попередньо спільно поданої заяви про розірвання шлюбу.
Щодо додаткового рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2022, представник відповідача зазначив, що посилання позивача на відсутність розрахунків та не відповідність критеріям співмірності і розумності витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та надуманими.
               Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2022 залишити без змін.
       Додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2022 просив змінити, стягнути з позивача витрати на професійну правову допомогу, понесені ОСОБА_2 у розмірі 30 000,00 гривень.
       Крім того, Пісковий Я.В. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 20 000,00 тисяч гривень за юридичний супровід цивільної справи № 395/850/21, 22-ц/4809/601/22 в суді апеляційної інстанції Кропивницькому апеляційному суді.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Актовий запис про розірвання шлюбу № 113 від 15.09.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складений відділом РАЦС Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області на підставі постанови відділу від 15.09.2005 року, яка в свою чергу винесена відповідно до заяви про розірвання шлюбу подружжя , яке не має дітей та внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 120399718 від 07.09.2014 року, що підтверджується актовим записом, який оглянуто судом у ході судового розгляду у справ, про розірвання шлюбу №113 від 15.09.2005 року складеного відділом РАЦС Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов від відповідача, Новомиргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вказано, що на теперішній час документи, які були підставою для складання актового запису про розірвання шлюбу № 113 від 15.09.2005 року на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме спільна заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей та постанова відділу, є знищеними, оскільки відповідно до Переліку документів, що створюються у сфері державної реєстрації актів цивільного стану зі строками їх зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 30.12.2013 року № 2804\5 вищевказані документи зберігаються 5 років, та відповідно були знищені у 2011 році.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1  підтримав апеляційну скаргу. Представник Новомиргородського відділу ДРАЦС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Крикотненко О.С. заперечила проти доводів апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_2 - Пісковий Я.В. подав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без його участі. 
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 1, 2, 3 ст. 49 ЦК України).
Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).
За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулювання та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01 липня 2010 року (далі - Закон № 2398-VІ) та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року.
Згідно із ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: рішення суду; висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню.
Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неповернення анульованого свідоцтва інформація про його анулювання оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.
       Частинами 1 та 2 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що актові записи цивільного стану, складені на паперових носіях, формуються в книги державної реєстрації актів цивільного стану, що зберігаються в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану протягом установленого законодавством строку.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Судом встановлено, що оспорюваний актовий запис вчинено у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 15 вересня 2005 року, в порядку передбаченому Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5, які були чинними на той час.
       В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які були затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. Однак, дані Правила набрали чинності після вчинення актового запису про розірвання шлюбу, і тому не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору. 
Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15 ЦК України).
Компетенцію органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено у статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відповідно до якої відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.
Відповідно до Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5, зі змінами і доповненнями внесених на підставі Наказу МЮУ від 18.11.2003 № 140/5, передбачено, що реєстрація розірвання шлюбу провадиться за місцем проживання подружжя або одного з них (п.5.1).
       Шлюб уважається припиненим у день винесення відділом реєстрації актів цивільного стану відповідної постанови про розірвання шлюбу, а у разі розірвання шлюбу судом - у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу (п.5.2).
       Реєстрація розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя у випадку, передбаченому статтею 106 Сімейного кодексу України, провадиться на підставі їх письмової заяви, у якій повинно бути зазначено про відсутність у подружжя спільних дітей .         У цих випадках оформлення розлучення і видача подружжю свідоцтва про розірвання шлюбу провадиться на підставі постанови про розірвання шлюбу, що виноситься відділом реєстрації актів цивільного стану після закінчення одного місяця з дня подання подружжям заяви про розлучення, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору (п.5.12).
       Реєстрація розірвання шлюбу на підставі постанови за взаємною згодою подружжя передбачає особисту присутність подружжя або одного з них (п.5.14). 
       Актовий запис про розірвання шлюбу № 113 від 15.09.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складений відділом РАЦС Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області на підставі постанови відділу від 15.09.2005, яка в свою чергу винесена відповідно до заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей. Актовий запис внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 120399718 від 07.09.2014.
Вказані дії відділу РАЦС Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області повністю відповідають пункту 5.2 та пункту 5.12. Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52\5, які на той час діяли в Україні, з яких слідує, що шлюб уважається припиненим у день винесення відділом державної реєстрації актів цивільного стану відповідної постанови про розірвання шлюбу (п. 5.2 Правил).
Представник відділу ДРАЦС Крикотненко О.С. в судове засідання надала належним чином завірену копію акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду за 2002-2012 роки (т. 2 а.с.51-71) та пояснила, що документи які були підставою для складання актового запису про розірвання шлюбу № 113 від 15.09.2005 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, та постанова відділу ДРАЦС є знищеними, оскільки відповідно до Переліку документів що створюються у сфері державної реєстрації актів цивільного стану зі строками їх зберігання затвердженого наказом МЮУ 30.12.2013 року № 2804/5 вищевказані документи зберігаються протягом 5 років та відповідно були знищені ще у 2011 році.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявленого позову.
Колегія суддів вважає, що позивачем не наведено жодного переконливого та належного доказу на підтвердження того факту, що оскаржуваний ним актовий запис про розірвання шлюбу складено із порушенням вимог закону що діяв на час складання актового запису.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що йому стало відомо про розірвання шлюбу з ОСОБА_2  у 2010 році, в процесі розгляду цивільної справи № 2-417/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, однак він не вжив жодних дій та заходів направлених на захист своїх прав та інтересів.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим позивачем доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення ОСОБА_1 норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо оскарження позивачем додаткового рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 30 000 грн. та їх відшкодування за рахунок ОСОБА_2 Пісковий Я.В. надав суду договір про надання правової (правничої) допомоги №06/10/21 від 06.10.2021; рахунок №06/10-р від 06.10.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КР №000322 від 12.04.2019, копію посвідчення Адвоката Піскового Я.В., № 413 виданого Радою Адвокатів Кіровоградської області від 12.04.2019; квитанцію до прибуткового касового ордера № 24/01-О від 24.01.2022; акт про прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №06/10/21 від 06 жовтня 2021 року та ордер про надання правничої (правової) допомоги від 06.10.2021.
На підставі ст. 137 ЦПК України позивач подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу виходячи з принципів обґрунтованості, співмірності і розумності. 
Із акту про прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №06/10/21 від 06 жовтня 2021 року та договору про надання правової (правничої) допомоги № 06/10/21 від 06 жовтня 2021 року, в яких відсутній детальний розрахунок вказаної суми витрат за обсягом роботи адвоката за кожною послугою і відсутній час який був витрачений адвокатом на виконання послуг як в цілому так і на кожну послугу окремо. При цьому, по справі було проведено три судових засідання загальною тривалістю 2 год. 52 хв. Участь в судових засіданнях в суді першої інстанції адвокат особисто приймав в режимі відеоконференції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу дійшов правильного висновку про неспівмірність затраченого адвокатом часу та вартістю його послуг. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
З огляду на зазначене, вимоги апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та задоволенню не підлягають.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
В межах  вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову, не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення постановлено  з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування, відповідно до ст. 375 ЦПК України, з доводів викладених у апеляційній скарзі, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                         А.М. Головань

Судді                                                                                 О.Л. Карпенко

                                                                                         С.І.Мурашко