КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
23 червня 2022 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 753/435/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/948/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
     за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р., по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіца Валентини Федорівни, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконною та скасування реєстрації права власності, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування та зобов`язання вчинити дії, -
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, у якій в обґрунтування позовних вимог зазначала, що 07 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К. Того  ж дня з метою належного виконання кредитного договору між сторонами укладено іпотечний договір № 02-10/212, згідно якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 09 грудня 2010 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, якою наклав арешт на все майно ОСОБА_3 , а відтак, і на квартиру АДРЕСА_1 . 
Вказувала, що 25 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К від 07 лютого 2007 року, за яким сторони визначили суму заборгованості за договором в розмірі 2 392 085 грн. та строк його повернення до 24 жовтня 2032 року. Також 25 жовтня 2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/212 від 07 лютого 2007 року, згідно якого була змінена заставна вартість майна предмету іпотеки та вказана нова сума 2 392 085 грн. та строк повернення кредиту до 24 лютого 2032 року. 27 листопада 2015 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення його заборони відчуження. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На день смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала їхня малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є спадкоємицею ОСОБА_3 та в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.
Зазначала, що 02 травня 2018 року державний реєстратор КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попова О.В. здійснила реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 105,00 кв.м. за ПАТ «Укрсоцбанк». 03 травня 2018 року державний реєстратор КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попова О.В. прийняла рішення про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк».
 05 червня 2018 року ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Ніколіца В.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 07 червня 2018 року листом № 94/02-14/6/2016 приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що померлий ОСОБА_3 не є власником квартири АДРЕСА_1 . 
Позивач вказувала, що ПАТ «Укрсоцбанк» не звертався до ОСОБА_2 , як до єдиного спадкоємця, що прийняв спадщину за ОСОБА_3 , хоча минуло понад два роки від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини. У зв`язку з невиконанням банком встановленого ЦК України обов`язку заявити вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 банк втратив вимогу, а тому реєстрація 02 травня 2018 року за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на спірну квартиру є незаконною.
Враховуючи вказане та заяву про зміну предмету позову позивач просила:
- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40905539 від 03 травня 2018 року 10:53:02,  державного реєстратора Попової О.В., КП «Центр розвитку та інвестиції» Васильківського району Київська область; 
- визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,00 кв.м., після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;  
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 25971918 від 02 травня 2018 року 12:08:05 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 105,00 кв.м. за ПАТ «Укрсоцбанк»; 
- визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 02-10/212 від 07 лютого 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк»; 
- зняти обтяження у вигляді іпотеки з виключенням з Державного реєстру іпотек запису, зареєстрованого 25 жовтня 2012 року 12:03:05 реєстратором: приватний нотаріус Мироник О.В., реєстраційний номер обтяження 4466037 на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору, 1881, 25 жовтня 2012 року, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 105,00 кв.м.;
- зняти обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно з виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційним номером 4466017, зареєстроване 07 лютого 2007 року 18:41:51 реєстратором: приватний нотаріус Мироник О.В.,  на підставі договору іпотеки, 374, 07 лютого 2007 року, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 105,00 кв.м. (т. 1 а.с. 1-17, а.с. 115-117).
Відповідач приватний нотаріус Київського МНО Ніколіца В.Ф. подала заперечувала проти заявленого позову зазначивши, що нею було заведено спадкову справу № 6/2016 до майна померлого ОСОБА_3 , проте реєстрацію права власності на спірну квартиру вона не вчиняла, на все майно померлого був накладений арешт, що було підтверджено витягом з Реєстру, зазначала, що не є належним відповідачем, справу просила розглянути за її відсутності (т. 1 а.с. 97, 128, 148, 227-233а т. 2 а.с. 1, 26, 55). 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача замість АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 217-218).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40905539 від 03 травня 2018 року 10:53:02, державного реєстратора Попової О.В., КП «Центр розвитку та інвестицій» Васильківського району, Київська обл. на об`єкт нерухомого майна - квартиру за номером АДРЕСА_1 . 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що складається з квартири за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 105,00 кв.м., після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором № 02-10/212 від 07 лютого 2007 року укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк». 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 835,95 грн. (т. 2 а.с. 159-169).
Не погодившись з рішенням суду, 30 квітня 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Ременюк Т.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача (т. 3 а.с. 172-181).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не було з`ясовано усіх обставин справи та не надано їм належної оцінки. Висновки зроблені судом без належного дослідження матеріалів справи та з порушенням норм матеріального права. Судом поверхнево досліджено матеріали справи та повністю проігноровано застереження, яке міститься в іпотечному договорі, зокрема, пунктом 4.5.3. встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказувала, що  АТ «Укрсоцбанк» було надано державному реєстратору повний пакет документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та обов`язків, у тому числі докази направлення письмового повідомлення іпотекодавцю, передбаченого ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав шляхом скасування рішення державного реєстратора.
Зазначала, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який був позичальником за кредитним договором та іпотекодавцем за договором іпотеки, відкрилася спадщина, яку прийняла позивач разом з донькою, перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки, тому положення ст. 1281 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються. Окрім того, АТ «Укрсоцбанк» не було повідомлено належним чином про смерть іпотекодавця до моменту вчинення реєстрації . У зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки банк зареєстрував за собою право власності в рахунок погашення заборгованості та в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовідносини за договором іпотеки припинились, залишок боргу було прощено (т. 2 а.с. 172-178).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (т. 2 а.с. 201-210).
Інші особи, які беруть участь у справі рішення районного суду не оскаржували.
 
У судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Тищенко К.О.  підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити. Представник  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - адвокат Клюца С.О. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені поштовими повідомленнями, телефонограмами та на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення приватного нотаріуса Київського МНО Ніколіца В.Ф. та державного реєстратора Попової О.В. повернулись із відміткою працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця знаходження до суду не надходили.  Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , її представник - адвокат Клюца С.О. в суді не заперечував (т. 3 а.с. 12-19, 27-31, 46-48, 55-65, 72-77).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К.
07 лютого 2007 року з метою належного виконання кредитного договору між сторонами укладено іпотечний договір № 02-10/212, згідно якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 на праві власності, як набута за договором дарування від 12 жовтня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського МНО Ракитянським В.А.  (т. 1 а.с. 18, 20 т. 3 а.с. 38-41).
11 серпня 2009 року сторони уклали Договір про внесення змін до Договору іпотеки № 02-10/212 за яким домовились внести зміни до Договору іпотеки та визначити зміст, розмір та порядок виконання основного зобов`язання, як повернення Іпотекодавцем траншів кредиту, що надаються в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі до 236 803, 90 долари США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеного Договором яким обумовленосоновне зобов`язання, з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 06 лютого 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором, яким обумовлено основне зобов`язання, та встановити сплату процентів за користування кредитом на рівні 14% річних та комісій (т. 3 а.с. 42). 
25 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К від 07 лютого 2007 року, яким сторони визначили суму заборгованості за договором в розмірі 2 392 085 грн. та строк його повернення до 24 жовтня 2032 року (т. 1 а.с. 25-26).
25 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/212 від 07 лютого 2007 року, згідно якого була змінена заставна вартість майна предмету іпотеки та вказана нова сума - 2 392 085 грн. та строк повернення кредиту - до 24 жовтня 2032 року (т. 1 а.с. 29 т. 3 а.с. 38-43).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т. 1 а.с. 31 т. 2 а.с. 57). 
Зі свідоцтва про народження вбачається, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_2 , яка станом на день смерті ОСОБА_3 проживала разом з померлим (т. 1 а.с. 21).
Згідно довідки житлово-експлуатаційної дільниці № 2, виданої 12 липня 2016 року ТОВ «Новобудова» ОСОБА_2 зареєстрована за місцем реєстрації батька ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 18-19).
За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
У матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 6/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведена приватним нотаріусом КМНО Ніколіца В.Ф. (т. 2 а.с. 56-149).
13 липня 2016 року колишня дружина померлого ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутого за час шлюбу (т. 2 а.с. 65).
15 липня 2016 року мати померлого ОСОБА_5 подала заяву приватному нотаріусу КМНО Ніколіци В.Ф. про відмову від прийняття спадщини. Батько померлого - ОСОБА_6 заяв про прийняття спадщини не подавав (т. 2 а.с. 68-69).
04 червня 2018 року ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до приватного нотаріуса КМНО Ніколіци В.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом (т.2 а.с.115).
07 і 15 червня 2018 року та 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом КМНО Ніколіца В.Ф. відмовлено у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв`язку з тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на об`єкти нерухомого майна від 07 червня 2018 року ОСОБА_3 не є власником квартири та накладено обтяження на нерухоме майно спадкодавця (т. 1 а.с. 34, 128 т. 2 а.с. 128-129).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на об`єкти нерухомого майна від 31 травня 2018 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки від 07 лютого 2007 року, договору про внесення змін від 11 серпня 2009 року, договору про внесення змін від 20 жовтня 2012 року, письмової вимоги від 25 вересня 2017 року, рекомендованого поштового повідомлення (т. 1 а.с. 20).
Підставою внесення запису про право власності на квартиру було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40905539 від 03 травня 2018 року 10:53:02, державного реєстратора Попової О.В., КП «Центр розвитку та інвестиції Васильківського району» Київська область. 
Правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк» відповідно до рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 189-210).
 
Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Виходячи з положень статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Режим спільної сумісної власності подружжя означає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
При визначенні розміру частки дружини та чоловіка у спільному майні подружжя вважається, що частки кожного з подружжя є рівними, як це закріплено у нормі статті 70 СК України.
За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
Так, за наявній у цій справі завіреної копії матеріалів спадкової справи, 13 липня 2016 року ОСОБА_4 (яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 23 червня 2000 року по 13 лютого 2008 року) подала заяву приватному нотаріусу Київського МНО Ніколіці В.Ф. про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя після померлого ОСОБА_3 , зокрема, і на спірну квартиру АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 65).   
За наданою до суду апеляційної інстанції копією рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 755/12464/17, у серпні 2017 року ОСОБА_4 зверталась до суду із позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), де серед підстав позову зазначала про смерть ОСОБА_3 та визнання за нею права власності на 1/2 частину нерухомого майна набутого під час шлюбу та в листопаді 2017 року представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») подав заперечення проти позову .
05 квітня 2017 року ОСОБА_4 направляла повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), де зазначала про смерть ОСОБА_3 18 січня 2016 року та визнання за нею права власності на 1/2 частину нерухомого майна набутого під час шлюбу (т. 2 а.с. 96-98).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №  552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
Поряд з цим, у цій справі ухваливши рішення про часткове задоволення позову, скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та визнання припиненою іпотеки щодо вказаної квартири, суд першої інстанції не звернув увагу, щоОСОБА_4 (яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 23 червня 2000 року по 13 лютого 2008 року) заявила про наявність прав власності на вказану квартиру, у зв`язку з цим подала заяву приватному нотаріусу Київського МНО Ніколіці В.Ф. про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя після померлого ОСОБА_3 , зокрема, і на спірну квартиру АДРЕСА_1 .
Проте, суд першої інстанції не притягнув до участі у справі як належного співвідповідача у цій справі ОСОБА_4 , яка пославшись на встановлену законодавством презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру, набуту в період зареєстрованого шлюбу заявила ще 13 липня 2016 року про видачу їй свідоцтва про право власності. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).
Оскільки правовідносини за договором іпотеки допускають правонаступництво після смерті іпотекодавця, слід зауважити, що вищенаведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду має застосовуватись і за позовами спадкоємців померлого іпотекодавця, які звертаються з вимогами про скасування рішень державного реєстратора.
Отже позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса Київського МНО Ніколіца В.Ф. та державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В., яких позивачка визначила відповідачами по справі разом із відповідачем АТ «Альфа-Банк». Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).
Чинний ЦПК України не передбачає повноважень суду апеляційної інстанції притягувати на стадії апеляційного розгляду належних співвідповідачів, а залучення ОСОБА_4 в апеляційному суді як третьої особи не дає підстав для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.  
З огляду на вищевказане, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на положення ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на його рахунок.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
                                               
   п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» -задовольнити частково. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіца Валентини Федорівни, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконною та скасування реєстрації права власності, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування та зобов`язання вчинити дії.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 24 червня 2022 року. 

Судді Київського апеляційного суду:                                   Б.Б. Левенець

                                                                                                   О.В. Борисова

     В.М. Ратнікова