УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/665/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М. 
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:              Троновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря судового засідання Кузьменко А.О.
без участі сторін
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  
на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.
у цивільній справі №295/665/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) звернувся до суду з позовом. Банк просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 08.12.2011 року в сумі 77601,83 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що всупереч умовам Договору про надання банківських послуг № б/н від 08.12.2011 року, укладеного між ним та відповідачем, останній своїх договірних зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку з чим перед позивачем станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість у розмірі 77601,83 грн., з яких: - 8090,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 62540,05 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 2800,00 грн. – нарахована пеня; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 3671,52 грн. – штраф (відсоткова складова).
Рішенням Богунського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 грудня 2011 року у розмірі 77601 грн. 83 коп. та судовий збір в сумі 1762грн.
У поданій апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення. Зазначає, що позивачем не долучено до позову жодного доказу на підтвердження того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою відповідач розумів, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву від 08.12.2011. А також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), розміри і порядках нарахування відсотків, умови щодо сплати комісії банку.
Проте, долучена самим позивачем заява позичальника, підписана відповідачем, ставить під сумнів вищевказаний розрахунок заборгованості саме за кредитним договором б/н від 08 грудня 2011 року, оскільки відповідно до вищевказаного розрахунку, останній здійснено з моменту надання та отримання кредитної послуги, а саме з 11.07.2014, а не з 08.12.2011. Окрім цього, згідно вказаного розрахунку, відповідачем здійснювалось погашення за наданим кредитом, зокрема 27.08.2014 в сумі 350, 00 грн, 25.09.2014 в сумі 384,00 грн, 21.10.2014 в сумі 400,00 грн, 19.11.2014 грн в сумі 400,00 грн. Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки вказаних платежів відповідач не здійснювала.
Вважає, що позивачем не було долучено до позовної заяви жодного доказу, який би відповідав вимогам ст.ст.76-80 ЦПК України, а тому позовні вимоги, зазначені в останній не могли бути задоволені судом першої інстанції.
Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.7).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До позовної заяви Банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.12.2011 року між сторонами встановлені відсотки за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік з кінцевим терміном повернення (а.с.5-6).
Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31.12.2017 року становить 77601,83 грн., з яких: 8090,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 62540,05 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 2800,00 грн. – нарахована пеня; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 3671,52 грн. – штраф (відсоткова складова)(а.с.5-6).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст.526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ “Приватбанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві відповідача від 08.12.2011 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути і інші складові, зокрема, заборгованість за процентами, штрафи (фіксована та процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.12.2011 року, посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.
За таких обставин без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг “Приватбанку”, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Отже, врахувавши висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
У зв`язку з наведеним суд обгрунтовано поклав на відповідача обов`язок щодо повернення тіла кредиту. Однак, безпідставно стягнув з відповідача заборгованість по процентам, пенею, комісією та штрафами.
За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2  задоволити частково.
Рішення Богунського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2018 року змінити в частині визначення заборгованості за кредитом.
Зменшити розмір стягнутої із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.12.2011 року, з 77601 грн. 83 коп. до 8090,26 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий: Судді: