КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/1418/2022              
                                      
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                            Справа №754/12361/20
11 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                         - Заришняк Г.М.    
                                     - Рубан С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Головка Дмитра Вікторовича на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Клочко І.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 19.05.2011 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок  та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн., який у подальшому було збільшено до 25 000 грн.
Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13 липня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 102 155,07 грн., з яких: 
71 206,77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
4 739,47 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 
26 208,83 грн. - пеня.
Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2011 року у розмірі 102 155,07 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості станом на 13 липня 2020 року за кредитним договором № б/н від 19 травня 2011 року у розмірі 71 206,77 грн.
У задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Головко Д.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази на отримання відповідачем кредиту у розмірі, визначеному позивачем. Вказував на те, що наданий банком розрахунок заборгованості суперечить вимогам п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Посилався на те, що судом проігноровано що надані Умови та Правила не можуть бути доказами у справі, оскільки не містять будь-якого належного підтвердження того факту, що саме ними передбачений обов`язок відповідача та відсутні докази ознайомлення з даними умовами, також відсутній доказ того, що відповідач був належно ознайомлений з ними. Також відповідачем не підписані «Тарифи Банку».
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки на підтвердження факту отримання та користування відповідачем кредитними коштами були надані належні та допустимі докази, а в частині вимог Банку про стягнення заборгованості по відсоткам та пені судом було відмовлено.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого останній отримав кредит який у подальшому було збільшено до 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: www.privatbank.ua/terms.
Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, визначені цим розділом Умов та Правил, та розділом Умов та Правил про надання відповідної послуги, до якого Клієнт приєднався шляхом підписання Заяви про приєднання.
Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів в строки визначені кредитним договором не виконує.
Станом на 13 липня 2020 року за розрахунками банку утворилась заборгованість у розмірі 102 155,07 грн., з яких: 71 206, 77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 739, 47 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також 26 208,83 грн. - пеня.
Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам та пені, суд першої інстанції виходив з недоведеності таких вимог, враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 травня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій виявив бажання отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом 5000 грн.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 12.11.2013 року було встановлено кредитний ліміт 8 000,00 грн., 29.05.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 15 000 грн., 22.09.2017 року кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн., 06.11.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.
Як вбачається з наданої позивачем  довідки, 19.05.2011 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 04/15;  12.11.2013 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 11/15; 12.11.2013 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_3 , терміном дії до 05/17; 10.11.2015 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 10/19.
З виписки  за договором  № б/н вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 13.07.2020 року має заборгованість  за договором б/н від 19.05.2011 року, у розмірі 102 155,07 грн. з яких: 71 206,77 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 4 739,47 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 26 208,83 грн. - заборгованість по пені.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статей  205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В підписаній  відповідачем 19.05.2011 року заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку зазначено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.
Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій особистий підпис.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк»  вбачається, що   відповідачу видавалася кредитна картка.
Також із довідки про зміну  умов кредитування  вбачається, що в період користування  відповідачем  картковим рахунком відбувались зміни  кредитного ліміту/
З наданої відповідачем виписки про рух коштів та здійсненні операції  по кредитним карткам вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконав.
Відповідачем вищезазначені обставини жодним чином не спростовано. Будь-яких доказів на підтвердження його заперечень щодо факту отримання від банку кредитної картки,  користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання  боржника виконати  обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи надані та досліджені докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем  надані  належні та допустимі докази на підтвердження фактично отриманих відповідачем у позивача грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 71 206,77 грн. Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості та не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про  необгрунтованість доводів апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інтсанції в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.. 625 та пені, колегія суддів зазначає наступне.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 та пеню.  
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки  клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов  та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 19.05.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів згідно ст. 625 ЦК України, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,  які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені.
Вказано висновку суду першої інстанції доводи апеляційної скарги не спростовують.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості суперечить вимогам п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, відтак підстави для застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені не ґрунтуються на вимогах закону.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно  дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення з дотриманням  норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Головка Дмитра Вікторовича- залишити без задоволення.
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                              Судді: