Ухвала
05 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 569/3357/21
провадження № 61-5601ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 53 000 доларів США, що еквівалентно 1 475 732 грн.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 12 лютого 2019 року у розмірі
53 000 доларів США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2022 року апеляційну скаргуОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2021 року залишено без змін.
24 червня 2022 року ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2022 року. 
Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2022 року у задоволенні клопотання 
ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено. Касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: направлення на адресу суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведеними причинами його пропуску та доказами на їх підтвердження; надіслання уточненої редакції касаційної скарги із зазначенням точної адреси місця проживання чи перебування ОСОБА_2 , та в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга з урахуванням положень статті 389 ЦПК України; надання копій скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; надання доказів надсилання листом з описом вкладення копії касаційної скарги іншим учасникам справи; надання документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.
Ухвалу Верховного Суду від 07 липня 2022 року було направлено  ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд».
Заявником вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано частково, оскільки надано докази про дату отримання судового рішення апеляційного суду; надіслано уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням точної адреси місця проживання чи перебування ОСОБА_2 ; надано докази надсилання листом з описом вкладення копії касаційної скарги іншим учасникам справи; надано квитанцію про сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.
Проте аналіз надісланих заявником матеріалів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції. 
В ухвалі Верховного Суду від 07 липня 2022 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), та було наведено визначені законом підстави.
Із аналізу надісланих заявником матеріалів на усунення недоліків касаційної скарги, які надійшли на виконання ухвали Верховного Суду від 07 липня 2022 року, не убачається належне виконання частини другої статті 389 ЦПК України щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень. 
Заявник зазначає, що суди першої та апеляційної задовольнили позов
 ОСОБА_2 на підставі недопустимого і неналежного доказу та узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права (статей 202, 203, 207, 208 Цивільного кодексу України), проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Аналіз надісланих матеріалів свідчить про те, що заявник у відведений судом строк, станом на 05 серпня 2022 року, ухвалу Верховного Суду від 07 липня
2022 року не виконала, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк