ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1017/20  Номер провадження 22-ц/814/587/22	Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів: Пікуля В.П., Абрамова П.С.
за участю секретаря судових засідань: Ряднини І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В :
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- визнати нежитлове приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м., об`єктом спільної сумісної власності; 
- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину нежитлового приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину трактору колісного, ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, дата реєстрації: 10.09.2015 року, свідоцтво № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, у сумі 277 690 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини медичної техніки у сумі 47 500 грн;
- стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  компенсацію вартості 1/2 частини трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 у сумі 63 652 грн 92 коп.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості висновку експерта у сумі 3 000 грн; 
- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 27.03.2009 між нею та  ОСОБА_2  було укладено шлюб. Вказала, що з липня 2020 року шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство з цього часу сторони не ведуть. За період шлюбних відносин сторонами було придбано (набуто) майно, яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та отримати компенсацію частини вартості спільного майна. 
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року  позов задоволено частково.
Визнано нежитлове приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м.
Визнано автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN  НОМЕР_5  об`єктом спільної сумісної власності подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_5 у сумі 211 056 (двісті одинадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 33 коп.
Визнано трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_6 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_6 у сумі 63 652 (шістдесят три тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн 92 копійки.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 5 847 грн 09 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат пов`язаних із проведенням експертиз у сумі 15 444 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн 90 коп.     
Рішення мотивовано тим, що позивачем в частині визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення (стоматологічний кабінет) було доведено, що за час спільного життя з відповідачем, вона активно приймала участь у проведенні ремонтних робіт та вносила кошти для поліпшення умов об`єкту нерухомості, внаслідок чого вартість нерухомого майна істотно збільшилась. Внаслідок поточного ремонту змінилося також призначення житла. Суд виходив з того, що відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на нежитлове приміщення, тому воно є спільною сумісною власністю. 
Задовольняючи вимоги в частині компенсації Ѕ частини автомобіля, суд виходив з того, що спірний автомобіль сторонами у справі було придбано під час шлюбу, тому він є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідач не надав доказів того, що відчуження спірного автомобіля відбулося за згодою дружини, а кошти внаслідок його відчуження витрачені в інтересах сім`ї.
Задовольняючи вимогу щодо стягнення з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  грошової компенсації вартості 1/2 частини трактору колісного марки «МТЗ-82», суд виходив з того, що доказів того, що транспортний засіб відповідачем було придбано за власні кошти, отримані з фермерської діяльності, не надано, тому прийшов до висновку про задоволення таких вимог позивача.
В задоволенні вимог про визнання за  ОСОБА_1  право власності на трактор колісний марки «ЮМЗ – 8040.2»  та стягнення компенсації вартості Ѕ частини медичної техніки, суд виходив з їх недоведеності.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволених позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довела факту, що її внесок у переобладнання приміщення, що є власністю відповідача, із житлового у нежитлове є достатньо значимим для можливості визнання зазначеного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Надані позивачем документи, що мають відношення до реконструкції приміщення не доводять факт оплати здійснених робіт власними коштами позивача. Довідка про доходи ОСОБА_1 містить дані лише про доходи позивача за січень 2019 року, тоді як переобладнання приміщень відбувалося з 2012 по 2013 р.р.
Вказує, що тягар доказування обставин, необхідних для встановлення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того, хто заявляє такі вимоги.
Зазначає, що спірний автомобіль - «Toyota» модель «Prado»був реалізований під час шлюбу, доказів того, що кошти від продажу були використані не в інтересах сім`ї відсутні.
Трактор колісний МТЗ-82, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний відповідачем за його особисті кошти, отримані від фермерської діяльності. Крім того, вказаний трактор було знято з обліку в період перебування сторін у шлюбі, доказів того, що кошти від його продажу були використані не в інтересах сім`ї позивачем не надано.
Відзив до суду апеляційної інстанції подав представник ОСОБА_1 - адвокат Остахов В.П., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.14). 
До укладення шлюбу ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,3 кв.м. Під час шлюбу було  отримано дозвіл на зміну цільового призначення вказаного житлового приміщення у нежитлове – стоматологічний кабінет, що підтверджується технічним паспортом від 29.11.2013 (т.1 а.с.21-32). У період часу з 2010 по 2013 р.р. в квартирі АДРЕСА_3 проведено реконструкцію приміщення під стоматологічний кабінет, з окремим входом. 
Позивачка вказує, що під час шлюбних відносин з ОСОБА_2 , вона приймала активну діяльність у проведенні реконструкції приміщення стоматологічного кабінету та вкладала кошти, отримані від заробітної плати та доходу від підприємницької діяльності. Оскільки, вартість спірного майна істотно збільшилася внаслідок здійснених за час шлюбу переобладнань, вважає, що таке майно є спільною сумісною власністю.
Вирішуючи питання належності вказаного майна до спільного сумісного, суд виходив з того, що за час спільного проживання подружжя ОСОБА_3 , нежитлове приміщення збільшилося в ціні та перейшло з житлового приміщення в нежитлове. Позивачем було надано належні докази того, що позивач приймала активну участь у проведенні реконструкції приміщення натомість відповідачем взагалі не надано жодних достатніх доказів того, щодо поліпшення умов спірного об`єкту нерухомості, вчинено за рахунок його коштів.
Колегія суддів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 76, частинами 1, 2 ст. 77, статтями 79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.
Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя: особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.
Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Саме той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї (частина перша статті 59 СК України).
У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить норми, щодо мирного володіння майном. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. 
 Таке втручання у право особистої приватної власності передбачено ст. 62 СК України. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.
Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.
Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц, зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
При наявності понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак які не є істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 303/1259/17.
Встановлено, що до укладення шлюбу ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .
Під час шлюбу (з 2010 по 2013) ним було  отримано дозвіл на зміну цільового призначення вказаного житлового приміщення у нежитлове – стоматологічний кабінет, що підтверджується технічним паспортом від 29.11.2013 (т.1 а.с.21-32).
Згідно висновку судової будівельно – технічної та оціночно – будівельної експертизи від 10.09.2021 №494/495 ринкова вартість нежитлового приміщення №49 (стоматологічний кабінет) в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м., до проведення поліпшень складала суму 423 725 грн. З урахуванням поліпшень, ремонтно-будівельних робіт, вартість приміщення складає 761 600 грн.
На підтвердження своєї участі у ремонті приміщення позивач надала:  договір на виконання робіт від 25.05.2013 №25/06 (т.1 а.с.125-126); договір підряду від 01.03.2012 №1(т.1 а.с.127-131), договір підряду від 13.03.2013 №10 (т.1 а.с.132-136); довідку про вартість виконаних будівельних робіт і витрат (т.1 а.с.137); договір на розроблення і надання технічних умов щодо інженерного забезпечення об`єкту архітектури від 06.08.2012 (т.1 а.с.138-140); акт виконаних робіт від 21.03.2012 №53-01-24-0605 (т.1 а.с.141-142); гарантійний талон від 17.10.2013 №14-09 (т.1 а.с.143); акт виконаних робіт від 17.10.2013 (т.1 а.с.144); договір купівлі-продажу від 20.09.2013 (т.1 а.с.145-146); ордер від 21.08.2013 №У0018775 (т.1 а.с.147); ордер від 21.08.2013 №0003627 (т.1 а.с.148); квитанцію від 04.04.2013 (т.1 а.с.149) специфікацію від 09.09.2013 №01 (т.1 а.с.150).
В усіх зазначених вище договорах, замовником значиться ФОП ОСОБА_2 . Підписання позивачкою документів від його імені, не доводять факту оплати здійсненних робіт та наданих послуг саме ОСОБА_1 . Товарні чеки, акти виконаних робіт за підписом ОСОБА_1 , на загальну суму 622560 грн, не доводять факту розрахунку власними коштами позивача та не свідчать, що виконані роботи та поставка товару відбулися за місцем знаходження спірного приміщення.
Дані про реєстрацію ОСОБА_1 , як ФОП, від 08.11.2018 р., не свідчать про отримання нею доходів від підприємницької діяльності в період проведення реконструкції приміщення з 2010 по 2013 р.р. та внесення нею власних коштів для проведення реконструкції приміщення. Так само, надана довідка про доходи позивача за 2019-2020 р.р. не доводить, що за рахунок отриманих нею в 2019-2020р.р. доходів збільшилась вартість спірного нерухомого майна, реконструйованого в 2013 р.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було доведено те, що збільшення вартості нерухомого майна (за адресою: будинок АДРЕСА_1 , відбулося за рахунок її власних коштів чи власних трудових затрат.
Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, про те, що сам факт збільшення, за час шлюбу, вартості спірного майна та зміна його функціонального призначення, є підставою для визнання такого майна спільним сумісним.
Вирішальне значення для виникнення спільної сумісної власності подружжя, на підставі ст. 62 СК України, має не факт збільшення вартості майна сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості. Обов`язок доведення понесенних затрат, як грошових так і трудових, які стали підставою для збільшення вартості майна, покладається на того з подружжя, який заявляє такі вимоги.
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме її внесок у ремонт спірного нерухомого майна, у розумінні частини першої статті 62 СК України, є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Колегія суддів також не може погодитися з висновком місцевого суду про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року державний номерний знак НОМЕР_8 .
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).
З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль було придбано (в 2019) та відчужено (2020) в період перебування сторін у шлюбі. Доказів, що кошти від продажу транспортних засобів були використані не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. (т.1 а.с.61-63 т.1 а.с.209-210). 
Під час розгляду справи ОСОБА_2 не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску. Доказів, що трактор придбано за його власні кошти отримані з фермерської діяльності матеріали справи не містять. 
В свою чергу підстав для стягнення на користь позивачки Ѕ частини його вартості не має. Транспортний засіб було відчужено відповідачем в період перебування сторін у шлюбі (червень 2020 року) та до того, як сторони фактично припинили шлюбні відносини.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 65 СК України  дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач оспорювала в судовому порядку правочини щодо відчуження вказаних транспортних засобів з підстав недотримання вимог закону при їх укладенні. За таких обставин, діє презумпція дійсності правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат, з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, слід відмовити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року – в частині задоволених позовних вимог та стягненні судових витрат – скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення. 
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу  - відмовити. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20.06.2022.

Головуючий суддя :                                         Т.В. Одринська
Судді:                                                                  П.С. Абрамов
                                                                        В.П. Пікуль