ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2022 року 
м. Київ
справа №826/8564/18
адміністративне провадження № К/9901/29844/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Коваленко Н.В., 
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року (головуючий суддя Епель О.В., судді Степанюк А.Г., Чаку Є.В.)
у справі №826/8564/18
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
третя особа: Комунальне підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 
заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 
про визнання дій протиправними та скасування рішення.
І. РУХ СПРАВИ
1.          У червні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент міського благоустрою КМДА), у якому просила: визнати протиправними дії Департаменту міського благоустрою КМДА щодо видачі доручення від 25 травня 2018 року № 064-3833 про необхідність вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою; скасувати доручення Департаменту міського благоустрою КМДА від 25 травня 2018 року №064-3833 про необхідність вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою.
2.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
3.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
4.          Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року та в залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року.
5.          Від Департаменту міського благоустрою КМДА надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17 квітня 2018 року інспектором першої категорії КП «Київблагоустрій» проведено перевірку правомірності встановлення тимчасових споруд (автомийки, павільйону, огорожі) за адресою: АДРЕСА_1 .
7.          За результатами вказаної перевірки прийнято приписи № 1806399, №1806400, №1806401, якими позивачу запропоновано усунути виявлені порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди терміном у 3 дні, а також зазначено, що в разі відсутності дозвільної документації необхідно демонтувати тимчасову споруду власними силами, а в разі невиконання припису тимчасову споруду буде демонтовано примусово.
8.          25 травня 2018 року у зв`язку з невиконанням вимог припису Департаментом міського благоустрою виконавчого органу КМР (КМДА) видано КП «Київблагоустрій» доручення № 064-3833, в якому зазначено про необхідність вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою.
9.          Незгода ОСОБА_1 з вказаним дорученням стала підставою для звернення до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що спірний об`єкт належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується правовстановлюючими документами. Позивачем було доведено, що спірна господарська будівля є капітальною спорудою.
11.          Також суд першої інстанції врахував те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вручення позивачу приписів. При цьому, суд зауважив, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, націлених на достеменне встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.
12.          Суд апеляційної інстанції з такими висновками не погодився і, відмовляючи у позові, керувався тим, що об`єкти, щодо яких відповідачем видано оскаржуване позивачем доручення від 25 травня 2018 року № 064-3833, та об`єкти, вказані у свідоцтві про право власності від 10 грудня 2002 року серії ВАВ № 796221, на яке позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, є різними. При цьому, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем не було надано суду жодних доказів того, що відповідач вживає заходів щодо демонтажу саме об`єктів, вказаних у зазначеному свідоцтві про право власності (контори, погрібу для клубнів, двох будівель механічно-електричних майстерень, столярної майстерні, огорожі та навісу), а не інших споруд (автомийки, шиномонтажу, ТО та павільйону), як і не надано доказів правомірності розміщення саме автомийки, шиномонтажу, ТО та павільйону за адресою: АДРЕСА_1.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
13.          Заявник касаційної скарги стверджує, що Шостий апеляційний адміністративний суд, ухвалюючи оскаржену постанову, грубо порушив вимоги пункту 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, згідно з якою «ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законами і загальними принципами міжнародного права», статтю 41 Конституції України.. Крім того, Суд не застосував норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, а саме статтю 120 Земельного кодексу України, статтю 377 Цивільного кодексу України, положення постанови Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких не підлягає прийняттю в експлуатацію».
14.          Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки розглянув справу за апеляційною скаргою особи, чиї права не були порушені рішенням суду першої інстанції.
15.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, а також наголошує на тому, що позивачем не надано доказів присвоєння поштової адреси спірним приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Також позивачем не надано до суду доказів володіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, де знаходяться спірні приміщення, доказів сплати орендної плати за фактичне використання земельної ділянки, рішення Київської міської ради про проведення грошової оцінки земельної ділянки.
16.          Також у відзиві зазначено, що КП «Київблагоустрій» були складені приписи від 17 квітня 2018 року за № 1806399, №1806400, №1806401, які були вручені відповідно до вимог пункту 20.2.1 Правил благоустрою міста Києва (№1806400, №1806401) - наклеєні на приміщення з проведенням фотофіксації). Припис від 17 квітня 2018 року за № 1806399 був вручений користувачу, що узгоджується з пунктом 20.2.1 Правил благоустрою міста Києва.
При цьому позивачем не оскаржуються складені представником КП «Київблагоустрій» приписи від 17 квітня 2018 року, що унеможливлює визнання доручення Департаменту від 25 травня 2018 року № 064-3833 незаконним.
VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17.          Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України,  виходить з такого.
18.          Відповідно до положень частини 1 статті  1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»: благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;
утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою.
19.          Повноваження у сфері управління, здійснення благоустрою населених пунктів та контролю, які здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень - визначені цим же Законом.
20.          Департамент діє на підставі Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 січня 2011 року № 94 (далі - Положення). Відповідно до п. 1 Положення Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, з питань виконання функцій державної виконавчої влади взаємодіє з Міністерством розвитку громад та територій України. Пунктом 5.30 Положення передбачено, що Департамент здійснює у встановленому порядку заходи щодо очищення об`єктів та елементів (частин) об`єктів благоустрою від побутових відходів, будівельних матеріалів, конструкцій, споруд, безхазяйного майна, самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально- культурного чи іншого призначення, рекламних засобів, гаражів, збірних конструкцій, зокрема і встановлених без улаштування заглибленого фундаменту, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі тощо.
21.          Рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 затверджені Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила №1051/1051), які визначають правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
22.          Пунктом 13.3 Правил № 1051/1051 визначено порядок демонтажу малих архітектурних форм, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.
23.          З аналізу наведених норм, вбачається, що до повноважень Департаменту входить очищення об`єктів та елементів (частин) об`єктів благоустрою від самовільно розміщених тимчасових споруд, збірних конструкцій, зокрема встановлених без улаштування заглибленого фундаменту.
24.          Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту (абзац 1 частини 2 статті 28).
25.          Частиною 3 статті 26-3 цього ж Закону передбачено, що адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Адреса не присвоюється, зокрема, тимчасовим спорудам.
26.          Положеннями частини 4 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
27.          Положенням Конституції України кореспондують приписи статей 319, 328 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
28.  Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
29.          У частині 4 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.
30.          Тобто, за приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації.
31.          Рішенням Київської міської ради "Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві" від 22 травня 2013 року №337/9394 затверджено Положення про реєстр адрес у місті Києві.
32.          Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Положення адреса будівлі, споруди, майнового комплексу пов`язана з їх стійким місцем розташування, юридично закріплена і використовується в офіційних документах, міських інформаційних системах реєстрації громадян, суб`єктів господарської діяльності, прав на об`єкти нерухомості та інших системах. Дія цього Положення поширюється на юридичних і фізичних осіб, до компетенції яких належать питання оформлення технічної та правовстановлюючої документації для юридичних і фізичних осіб на об`єкти нерухомості, в тому числі на осіб, які проводять нотаріальну діяльність, а також на організації, що використовують адресну інформацію щодо об`єктів нерухомості на території міста в офіційних документах та інформаційних системах. У цьому Положенні терміни вживаються у такому значенні: адреса - структурований опис сукупності реквізитів місця розташування об`єкта нерухомості на місцевості, що однозначно визначає даний об`єкт.
Реєстр адрес є складовою інформаційних ресурсів системи Містобудівного кадастру міста Києва. Інформація про адреси об`єктів нерухомості належить до базових геопросторових даних міської інфраструктури геопросторових даних міста.
33.          Згідно з пунктами 4.1 - 4.4 Положення присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна здійснюється шляхом видання розпорядчих документів Департаментом містобудування та архітектури або районними в місті Києві державними адміністраціями з подальшим їх внесенням до Реєстру адрес. Розгляд питань присвоєння поштових адрес здійснюється за клопотаннями фізичних та юридичних осіб (заявників) в установленому порядку. Поштові адреси присвоюються об`єктам нерухомості, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Поштові адреси не присвоюються спорудам, які встановлені тимчасово без улаштування фундаменту, в тому числі пересувним та тимчасовим спорудам торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, малим архітектурним формам, а також об`єктам незавершеного капітального будівництва (крім присвоєння будівельної адреси об`єктам нового будівництва в установленому порядку) та приміщенням службового, допоміжного і технічного призначення, розташованим у житлових та нежитлових будинках, інженерним мережам.
34.Отже, у законодавстві України вирізняються такі об`єкти, як нерухоме майно та тимчасові споруди, що мають різний правовий статус. Нерухоме майно, переміщення якого неможливе без його знецінення та зміни призначення, підлягає державній реєстрації і його власник отримує статус власника такого майна. Тимчасові споруди, зокрема, виготовляються з полегшених збірних конструкцій, встановлюються без улаштування заглибленого фундаменту тощо, не потребують державної реєстрації та внесення до технічних документів та кадастру, їх власник не набуває статусу власника нерухомого майна.
35.          Нерухоме майно, стосовно якого здійснена державна реєстрація права власності, набуває певного правового статусу і перебуває під захистом держави, яка офіційно визнала і підтвердила факт набуття речових прав на таке нерухоме майно.
Вказаний підхід неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №826/27173/15, від 05 жовтня 2020 року у справі №826/10813/16, від 13 квітня 2022 року у справі №640/3417/19.
36.          Поштова адреса присвоюється об`єктам нерухомості та не присвоюється тимчасовим спорудам, улаштованим без фундаменту. Для присвоєння поштової адреси у місті Києві передбачено відповідну процедуру та необхідний перелік документів. При цьому, відповідні органи можуть відмовити у присвоєнні поштової адреси у випадку невідповідності документів або надання їх у неповному обсязі.
37.          У цій справі судами встановлено, що відповідачем за результатами проведеної перевірки за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено встановлення тимчасових споруд, а саме: автомийки, шиномонтажу, ТО та павільйону за відсутності правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим складено приписи щодо усунення виявлених порушень шляхом надання відповідної дозвільної документації або демонтажу таких об`єктів.
38.          Додатково суд апеляційної інстанції встановив, що дозвільної документації на розміщення саме вказаних тимчасових споруд надано не було і об`єкти не демонтовано.
У свідоцтві про право власності від 10 грудня 2002 року серії ВАВ № 796221 зазначено про те, що ОСОБА_1 належить право власності на наступні об`єкти за адресою: АДРЕСА_1 : контора, погріб для клубнів, дві будівлі механічно-електричних майстерень, столярна майстерня, огорожа та навіс.
У витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 червня 2018 року зазначені відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі за вказаною вище адресою площами 149,4 кв.м, 29.1 кв.м, 48.2 кв.м, що відповідає площам контори, погрібу для клубнів та будівлі механічно-електричної майстерні, зазначеним у свідоцтві про право власності від 10 грудня 2002 року серії ВАВ № 796221.
39.          З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що об`єкти, щодо яких відповідачем видано оскаржуване позивачем доручення від 25 травня 2018 року № 064-3833, та об`єкти, вказані у свідоцтві про право власності від 10 грудня 2002 року серії НОМЕР_1 , на яке позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, є різними.
40.          Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у позові з підстав того, що на майно, зазначене у приписах відповідача та оскаржуваному дорученні, а саме: автомийка, шиномонтаж, ТО та павільйон не було надано правовстановлюючих документів, технічних паспортів, інвентаризаційних справ тощо. 
41.          Також колегія суддів зазначає, що ані під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, ані під час касаційного розгляду позивачем з посиланням на докази не доведено коли та у який спосіб (з посиланням на декларації про початок будівництва / реконструкції, технічні паспорти тощо) зазначені споруди з`явилися за вказаною адресою. 
42.     З встановлених судами обставин не вбачається, що майно, яке мав намір демонтувати відповідач, належить позивачу на праві власності. Іншого позивачем не доведено.
43.          Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 41 Конституції України і пункту 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, оскільки матеріалами справи не підтверджено наявність у ОСОБА_1 права власності на автомийку, шиномонтаж, ТО і павільйон.
44.          Доводи позивача про передбачення пунктами 6, 7 постанови Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких не підлягає прийняттю в експлуатацію» можливості розміщення тимчасових споруд не спростовує інших положень законодавства, які визначають умови правомірного розміщення тимчасових споруд. Крім того зазначене твердження скаржника суперечить іншим доводам позивача про те, що спірне майно було придбано у 2002 році і зареєстровано як об`єкти нерухомого майна.
45.          Стосовно твердження ОСОБА_1 про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що виявилося у розгляді апеляційної скарги особи, чиї права не порушені, Верховний Суд керується тим, що суд апеляційної інстанції встановив, що з наданих позивачем і ОСОБА_2 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається факт державної реєстрації за ними станом на відповідні дати права власності щодо певних нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .
46.          У касаційній скарзі позивач не заперечує проти того, що ОСОБА_2 належить майно за спірною адресою.
47.          Шостий апеляційний адміністративний суд здійснив оцінку документів, наданих ОСОБА_2 і вважав можливим відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою вказаної особи.
48.          Колегія суддів не вбачає підстав порушення судом апеляційної інстанції норм в частині розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 .
49.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
50.          З огляду на викладене, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.
51.          Оскільки Верховний Суд залишає без змін постанову суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 2, 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №826/8564/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко