Справа № 301/1115/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

30.05.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України, 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 10 травня 2021 року, о 17 год 30 хв, у с. Лоза, по вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Хюндай 130», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. В обґрунтування цього зазначає, що не був присутнім під час розгляду справи у суді першої інстанції 11.06.2021 через хворобу, копію оскаржуваної постанови отримав засобами поштового зв`язку 17.06.2021, останнім днем для оскарження судового рішення вважає 27.06.2021. Причини пропуску вважає поважними, такими, що перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу. Крім того, на його думку, постанова є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, а викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини є суперечливими. Так, у протоколі не зазначені відомості щодо дій водія стосовно ухилення його від огляду, відсутня інформація про те, чи пропонували працівники поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізаторів (драгера, алкотестеру), покази свідків є сумнівними, оскільки вони не узгоджуються зі змістом протоколу. На думку апелянта, працівники поліції не роз`яснили йому суть правопорушення та не вказали про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також не дали змогу скористатись юридичною допомогою. До того ж, ОСОБА_1 вказує, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейські не направили його на огляд до закладу охорони здоров`я, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідного направлення. Просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що апелянт належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й від нього не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи за його участі.

Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, хоча його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення особисто; копія оскаржуваної постанови від 11 червня 2021 року йому направлена того ж дня, при цьому, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про те, що лист ОСОБА_1 отримав 17.06.2021. Разом з тим, з долученої апелянтом медичної довідки № 32 убачається, що у період з 07.06.2021 по 15.07.2021 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, що власне завадило йому своєчасно подати апеляційну скаргу. Тому, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк. 

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №087488, 10 травня 2021 року, о 17 год 30 хв, у с. Лоза, по вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Хюндай 130», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол був складений у присутності двох свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що саме вони були свідками відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Окрім цього, з протоколу убачається, що у ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи - посвідчення водія НОМЕР_2 від 07.10.2008 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами ПК253306. Зміст протоколу свідчить також про те, що від отримання копії протоколу водій відмовився, надавати будь-які пояснення з приводу вказаної події не забажав.

Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку (а. с. 3, 4).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №099207 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять гривень) (а. с. 5).

Вищевикладені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Дудла О. І. був упереджений під час спілкування та пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі. 

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі. 

Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що від проходження огляду він не відмовлявся, а обставини викладені у протоколі є суперечливими, враховуючи сукупність доказів, які свідчать про зворотне.

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги також приписи таких нормативно-правових актів.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Так, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Таким чином норми ПДР встановлюють передовсім обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) - ПДР не містять.

На переконання апеляційного суду, наявні докази, які досліджені та перевірені судом апеляційної інстанції на предмет належності, достовірності та достатності, безумовно свідчать про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, адже у ньому відсутні відомості щодо дій водія стосовно ухилення його від проходження огляду, немає інформації про те, що ОСОБА_1 пропонували пройти освідування на місці зупинки за допомогою газоаналізаторів (драгера, алкотестеру), слід визнати необґрунтованими та безпідставними, адже підстав для визнання їх слушними апеляційний суд не вбачає.

По-перше, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення на предмет відповідності вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд вважає, що жодних недоліків вказаний процесуальний документ не містить. Водночас, у ньому зазначено всі необхідні відомості, як це передбачено вищевказаною статтею, а саме: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення; прізвища, адреси свідків та інші відомості, необхідні для вирішення справи. Окрім того, відповідно до приписів ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №087488 убачається, що від підписання протоколу, від надання пояснень з приводу вказаної події та від отримання копії процесуального документу водій ОСОБА_1 відмовився, про що свідчать відповідні відмітки.

По-друге, відповідно до п. п. 2,3 Розділу ІІ Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у працівників поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на момент зупинки поліцейськими транспортного засобу, мав зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота.

Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу на освідування. Отже, з огляду на вищезазначене, апеляційний суд немає сумнівів у тому, що поліцейськими дотримані вимоги закону при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння. 

Щодо доводів апелянта відносно того, що пояснення свідків не слід брати до уваги, позаяк вони суперечать змісту протоколу, такі апеляційним судом розцінюються критично, адже з письмових пояснень свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що кожен з них окремо підтвердив, що у їх присутності 10.05.2021 ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказане відображено у тому числі і на відеозаписі, який міститься на DVD-диску, якому суд першої інстанції дав правильну оцінку. Апеляційний суд вважає, що пояснення цих свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення, адже вони відібрані у встановленому законом порядку, містять усі необхідні дані, підписані особисто свідками та поліцейським, жодних зауважень від свідків не надходило і сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд на вбачає. При цьому апеляційний суд зазначає, що у підтвердження доводів у цій частині апелянт не надав які - небудь докази.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 суть правопорушення та не вказали про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також не дали змогу скористатись юридичною допомогою, - розцінюються апеляційним судом як намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності, адже для визнання слушними вказаних доводів ОСОБА_1 на надав жодних доказів. 

Що стосується доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 приписів п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни. 

       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН