ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року 
м. Київ

cправа №  906/708/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М.,  Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

представників учасників справи:
позивача - Клюца С.О., Корень О.М.,
відповідача  - Сіра А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле"

на рішення Господарського суду Житомирської області 
(суддя - Шніт А.В.)
від 31.05.2021
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Бучинська Г.Б., судді - Розізнана І.В.,   Філіпова Т.Л.)
від 24.09.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод"
за участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніон Кларк"
про стягнення 369 111,06 доларів США

Короткий зміст позовних вимог 

1.          У червні 2020 року ТОВ "Евервелле" (PLC EVERWELLE),  юридична особа за законодавством Естонії (надалі - Кредитор), звернулося з позовом до ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" (надалі - Завод), в якому просить задовольнити за рахунок майна Заводу вимоги за фінансовою аграрною розпискою від 27.06.2019, номер реєстрації в Реєстрі аграрних розписок 2089, яка  видана ТОВ "Агросвіт-Житомир", що змінило своє найменування на ТОВ "Юніон Кларк" (надалі - Боржник), шляхом стягнення суми в доларах США, еквівалентної 9875345,29 грн за офіційним обмінним курсом НБУ на дату проголошення рішення по справі, що на день складення позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить 369 111,06 доларів США, з них:
-          суму в доларах США, еквівалентну 5 446 717,79 грн, що на день складення позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить 203 582,13 доларів США - безумовного зобов`язання боржника за фінансовою аграрною розпискою;
-          суму в доларах США, еквівалентну 1 780 162,50 грн, що на день складення позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить 66 537,18 доларів США - штрафу за невиконання зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою у розмірі 15 % від суми оціночної вартості (пункт 21 аграрної розписки);
-          суму в доларах США, еквівалентну 544 671,77 грн, що на день складення позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить 20 358,21 доларів США - додатковий штраф за прострочення виконання зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою більше ніж на 7 днів (абзац 5 пункту 21 аграрної розписки);
-          суму в доларах США, еквівалентну 1 086 674,64 грн, що на день складення позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить 40 616,67 доларів США - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за 284 календарні дні прострочення з 20.08.2019 по 04.06.2020 (абзац 4 пункту 21 аграрної розписки);
-          суму в доларах США, еквівалентну 1 017 118,59 грн, що на день складення позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить 38 016,87 доларів США - відсотків в сумі 24 % річних за 284 календарні дні прострочення з 20.08.2019 по 04.06.2020 (абзац 5 пункту 21 аграрної розписки).

2.          Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Боржником за аграрною розпискою, що видана в забезпечення зобов`язання за контрактом  на поставку сільськогосподарської продукції № 18/16/2019 від 18.06.2019, безумовного зобов`язання щодо сплати грошової суми у встановлений строк та відчуження зерна рапсу (ріпаку), що є предметом застави, третій особі - Заводу,  що відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України надає Кредитору право задовольнити свої вимоги до Боржника за рахунок майна третьої особи.

Фактичні обставини справи, установлені судами
3.          27 червня 2019 року між Кредитором та Боржником підписано фінансову аграрну розписку, що посвідчена приватним нотаріусом та зареєстрована в Реєстрі аграрних розписок.

4.          Аграрна розписка видається Боржником в забезпечення виконання ним зобов`язань за контрактом на поставку сільськогосподарської продукції №18/16/2019 від 18 червня 2019 року та встановлює забезпечене заставою безумовне зобов`язання боржника сплатити кредитору грошові кошти в сумі, що розрахована за формулою, наведеною в Додатку №1, у строк 20 серпня 2019 року (пункти 1, 2 та 3).

5.          За розрахунком позивача безумовне зобов`язання за аграрною розпискою становить 5 446 717,79 грн, що на день складення цього позову за офіційним обмінним курсом НБУ становить еквівалент 203 582,13 доларів США. Сплата грошових коштів в доларах США передбачено у пункті 4 аграрної розписки.

6.          Предметом застави за аграрною розпискою є майбутній врожай ріпаку, 2019 року врожаю українського походження (надалі - предмет застави), який буде вирощений на земельних ділянках загальною площею 411,748 га, що розташовані на території Сарновицької сільської ради та Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, які Боржник використовує на праві оренди що підтверджується інформацією з Державного реєстру. На день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції в загальному обсязі не менше 1500,00 тон, що буде вирощена на земельних ділянках. Предметом застави також є майбутній врожай іншої сільськогосподарської продукції, яка вирощується або буде вирощуватися боржником на земельних ділянках, а також вся зібрана сільськогосподарська продукція, вирощена на земельних ділянках (пункт 5 аграрної розписки).

7.          Боржник не вправі без письмової згоди Кредитора здійснювати відчуження (шляхом продажу, передачі на реалізацію, обміну тощо) предмету застави до повного виконання зобов`язань за цією аграрною Розпискою (пункт 18 аграрної розписки).

8.          Будь-яка сільськогосподарська продукція боржника вважається такою, що зібрана із земельних ділянок і є предметом застави, якщо боржник не надасть доказів зворотнього (пункт 20 аграрної розписки).

9.          01.07.2019 Боржник (постачальник) та Завод (покупець) уклали договір поставки № 28/1-01/07/19, на виконання якого 05.07.2019 було поставлено ріпак врожаю 2019 року в кількості 238,05 т на загальну суму 2 667 365,94 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 113 від 05.07.2019, а 08.07.2019 було поставлено ріпак, врожаю 2019 року в кількості 261,21 т на загальну суму 2 951 674,04 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 138 від 08.07.2019. Всього 497,260 т.

10.          На виконання цього договору постачальник передав довідку Держгеокадастру від 14.06.2019 № 19-6-0.17-453/113-1, відповідно до якої  у користуванні ТОВ «Агросвіт - Житомир», яке було  перебувають на підставі договорів оренди земельні ділянки загальною площею 5469,8146 га, а саме: на території Сарновицької сільської ради - 896,3816 га, на території Дідівської сільської ради - 1208,4758 га, на території Межиріцької сільської ради - 650,7571 га, на території Сингаївської сільської ради - 1829,5679 га, на території Бехівської сільської ради - 884,6322 га.

11.          Згідно зі звітом про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року (форма 4-сг) кольза (ріпак ярий) було засіяно на площі 226,00 га та на площі 600,00 га, що в сукупності складає 826,00 га. Відповідно до звітвів про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду (форма 29-сг) на 01 грудня 2019 року на площі 226 га зібрано врожаю 7584,40 центнерів ріпаку, а на площі 600га - 20040,00 центнерів ріпаку, що разом становить 2 762 тони.

12.          Врожай сільськогосподарської культури - ріпак у ТОВ «Агросвіт - Житомир» в 2019 році складає 2 762 т (довідка ТОВ «ТОВ «Агросвіт - Житомир» №12/2019 від 09.07.2019).

13.          15.05.2020 Кредитор надіслав Боржнику претензію № 5-05/20 щодо задоволення вимог за аграрною розпискою, в якій позивач вказував, що третя особа веде себе недобросовісно, зокрема, приховує обставини відчуження предмету застави за аграрною розпискою та чинить перешкоди у проведенні моніторингу стану майбутнього врожаю, що вирощується на вказаних в аграрних розписках земельних ділянках. Крім того, Кредитор повідомив про припинення зобов`язань за контрактом та заявив вимогу здійснити виконання зобов`язань за аграрною розпискою в повному обсязі.

14.          Того ж дня Кредитор надіслав Заводу претензію №7-05/20 на суму 18 664 591,04грн відповідно до   статті 13 Закону України «Про аграрні розписки», оскільки за відомостями від Боржника, зібраний в 2019 році врожай рапсу був перевезений на елеватор Заводу та проданий йому.

15.          Вимоги та претензія залишені без відповіді і задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

16.          08.07.2020  приватний нотаріус вчинив виконавчий напис №729 про стягнення суми в доларах, еквівалентної 10 045 799,83 грн за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета застави: майбутнього врожаю сільськогосподарської продукції - насіння ріпаку, який вирощується на вказаних у аграрній розписці земельних ділянках, а після збору урожаю - зібраного зерна ріпаку в загальному обсязі не менше 1500 тонн, який вирощений боржником на зазначених в аграрній розписці земельних ділянках, а у разі його відсутності чи недостатності - за рахунок врожаю іншої сільськогосподарської продукції (в тому числі тварин та продукції тваринництва), що вирощується чи буде вирощуватися (вироблятися) на вказаних земельних ділянках.

17.          08.09.2020 відкрито виконавче провадження №62977114 з примусового виконання цього виконавчого напису.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18.          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 31.05.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2021, у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 135700,00 грн витрат на правову допомогу.

19.          Суди, керуючись нормами статей  1, 5, 7, 8, 13 Закону України "Про аграрні розписки", статей 216, 230, 231 ГК України, дійшли висновку,  що відсутні підстави для задоволення вимог Кредитора до Боржника за аграрною розпискою за рахунок майна Заводу, оскільки:
-          позивач визначив, що підставою позову є виключно аграрна розписка. Водночас, аграрна розписка є складовою контракту на поставку сільськогосподарської продукції і фактично визначає предмет, вартість та порядок стягнення заставного майна, яке має бути передано кредитору, у зв`язку із невиконанням зобов`язань по контракту.  Без первинного договору між сторонами не виникає зобов`язань, які забезпечуються аграрною розпискою, як товаророзпорядчим документом, що забезпечує виконання зобов`язань заставою сільськогосподарської продукції;
-          у Законі  України "Про аграрні розписки" не передбачено механізму доведення Боржником походження зібраної сільськогосподарської продукції;
-          факт зібрання сільськогосподарської продукції з земельних ділянок, які зазначені в додатку 2 аграрної розписки, має доводити  позивач, оскільки відповідач не є стороною аграрної розписки, не є "боржником" за визначенням Закону України "Про аграрні розписки" та позбавлений засобів доведення вказаних обставин. Водночас, позивач наділений правом моніторингу майбутнього врожаю сільськогосподарської продукції, що надає йому можливість доведення вказаних обставин;  
-          придбаний відповідачем ріпак врожаю 2019 року станом на момент укладення договору поставки  не був заставою по аграрній розписці, оскільки: 1) після відвантаження ріпака в кількості 497,260 т на адресу Заводу у власності Боржника на складі залишалося 2 264,604 т ріпака; 2) у договорі поставки, укладеному Боржником з третьою особою, гарантовано, що товар не є предметом застави; 3) Боржник засіяв 826 га ріпаку, а зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою забезпечено заставою урожаю ріпаку з земельних ділянок площею  411,748 га; 4) Боржник передав у власність Заводу ріпак врожаю 2019 року у кількості 499,26 т, а в заставі згідно з фінансовою розпискою перебувало не менше 1500 т ріпаку;
-          позивач реалізував своє право виконання аграрних розписок шляхом звернення стягнення на предмет застави аграрної розписки на підставі виконавчого напису; 
-          позивач не скористався правом моніторингу шляхом спостереження за зібраною сільськогосподарською продукцією з можливістю доступу до місць її зберігання;
-          неодержання позивачем заборгованості від Боржника є наслідком недбалої поведінки самого Кредитора, що є підставою для відмови у позові, зокрема і тому, що відповідач не є стороною аграрної розписки;
-          позивач заявив до стягнення з третьої особи всієї суми заборгованості Боржника за аграрною розпискою;
-          за доведеності факту відчуження майна, що є предметом застави за аграрною розпискою, Кредитор набуває право вимоги до такої третьої особи виключно в межах неправомірно відчуженого ("такого майна"). Протилежне б не виключало недобросовісності в поведінці суб`єктів відповідних правовідносин;
-          метою позивача було не задоволення своїх вимог до Боржника за аграрною розпискою за рахунок зібраного врожаю шляхом звернення стягнення на заставне майно, а  стягнення заборгованості з будь-якої третьої особи у разі відсутності коштів у Боржника;
-          позивач не зазначив, за рахунок якого майна належить задовольнити вимоги за фінансовою аграрною розпискою;
-          вимоги про стягнення штрафних санкцій за аграрною розпискою є безпідставними, оскільки: 1) норми частини четвертої статті 13 Закону України "Про аграрну розписку" передбачають відповідальність третьої особи, що придбала майно, забезпечене аграрною розпискою, в межах предмета застави; 2)  вимога про стягнення штрафних санкцій може бути заявлена виключно до Боржника, у якого є письмова угода з позивачем - аграрна розписка.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу.

20.          25.10.2021 позивач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

21.          В уточненій касаційній скарзі, поданій на виконання ухвали суду від 18.11.2021 про залишення касаційної скарги без руху, скаржник підставами касаційного оскарження судових рішень визначає:

-          пункт 1  частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що суди неправильно застосували норму частини першої статті 13 Закону України "Про аграрні розписки", оскільки не врахували висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 910/14168/19, від 10.06.2021 у справі № 922/3050/20, від 10.08.2021 у справі № 924/1336/20, що виконання аграрної розписки не повинно залежати від факту оскарження чи недійсності положень забезпечуваного договору; правовідносини за аграрною розпискою виникають в силу закону за фактом видачі аграрної розписки, а не на підставі договору;

-          пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що суди неправильно застосували норми преамбули Закону України "Про аграрні розписки", абзаців 2 та 4 статті 1, частини першої статті 5, частин першої, другої та третьої статті 7, частин другої, третьої та четвертої статті 13 цього Закону, і відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо правової природи аграрної розписки; розмежування зобов`язання за аграрною розпискою та за договором, на підставі якого вона видана; розподілу обов`язку доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції; право кредитора задовольнити свої вимоги повністю за рахунок майна третьої особи без обмеження розміру таких вимог ціною придбаного предмету застави.

22.          В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на те, що:
-          суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, неправильно застосував до відносин з видачі аграрної розписки норми абзаців другого та четвертого статті 1, частини першої статті 5 Закону України "Про аграрні розписки" та оцінив зобов`язання за аграрною розпискою як частину зобов`язання за договором, який передбачав обов`язок видати аграрну розписку та безпідставно відмовилися розглядати видачу фінансової аграрної розписки як правочин, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки;

-          зафіксоване в аграрній розписці зобов`язання виникає в момент видачі аграрної розписки, а не в момент укладення договору, і визначається умовами аграрної розписки, а не умовами договору;

-          суди неправильно оцінили зміну позивачем правових підстав позову, безпідставно визнавши підставою для відмови у позові;

-          неправильно звузили правовідносини за аграрною розпискою виключно до відносин застави та звернення стягнення на предмет застави як забезпечення виконання зобов`язань за контрактом. На підставі аграрної розписки кредитор вправі задовольнити свої вимоги за рахунок всього майна боржника - а не лише предмету застави за аграрною розпискою;

-          суди неправильно застосували норми частини третьої статті 7 Закону України «Про аграрні розписки» і безпідставно звільнили відповідача від обов`язку доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції, і поклали цей обов`язок на позивача. Відсутність передбаченого законом механізму доведення боржником походження зібраної сільськогосподарської продукції не може бути підставою для обмеження доказування зазначеної обставини з використанням будь-яких, не заборонених законом, доказів в силу частини першої статті 73, частини першої статті 77 ГПК України;

-          суди зробили помилковий висновок про непоширення на придбану відповідачем продукцію правового режиму предмету застави за аграрною розпискою у зв`язку з наявністю тверджень третьої особи про наявність у неї в той момент іншого аналогічного майна, оскільки у пункті 20 аграрної розписки боржник надав кредитору гарантії, що будь-яка його сільськогосподарська продукція вважається такою, що є предметом застави за аграрною розпискою, якщо не надасть доказів зворотнього; 

-          для вирішення питання того, чи є передана третій особі сільськогосподарська продукція предметом застави за аграрною розпискою, суди мали досліджувати надані боржником докази джерела отримання ним такого майна, а у разі його набуття шляхом збирання майбутнього врожаю - то з яких саме земельних ділянок така продукція була зібрана: із зазначених в аграрній розписці, чи з інших;

-          висновок про непоширення на придбану відповідачем продукцію правового режиму предмету застави за аграрною розпискою зроблений судами першої та апеляційної інстанції без дослідження доказів походження продукції з ділянок, які не зазначені в аграрній розписці;

-          докази, на які посилаються суди в судових рішеннях, підтверджують звітування боржника про нібито наявність у нього ріпака і його кількість, але не містять відомості про ділянки, з яких зазначений ріпак був зібраний. Кількісні показники зібраного боржником зерна не впливають на обсяг застави - адже до уваги береться виключно джерело (ділянки) походження зерна. Це доводить положення пункту 5 аграрної розписки. Отже, у разі вирощення на зазначених в аграрній розписці земельних ділянках продукції в кількості більшій, ніж 1500 тон - вся вона все одно набуває режиму предмету застави, якою забезпечуються виконання зобов`язань за аграрною розпискою. Наявність чи потенційна наявність на момент придбання ріпака відповідачем у Боржника іншої продукції, аналогічної предмету застави за аграрною розпискою, не виключає обов`язку спростувати презумпцію поширення на придбану продукцію режиму предмету застави за аграрною розпискою;

-          передбачена частиною четвертою статті 13 Закону України «Про аграрні розписки» процедура не є зверненням стягнення на предмет застави, а є самостійним зобов`язанням, що виникає на підставі закону, оскільки у разі придбання третьою особою частини застави за аграрною розпискою, зобов`язання за аграрною розпискою може бути задоволене як за рахунок такого заставленого майна, так і за рахунок іншого майна (зокрема, у разі відсутності в покупця предмета застави в натурі або недостатності його вартості);

-          суди неправильно ототожнили правовідносини за частиною четвертою статті 13 Закону України «Про аграрні розписки» зі зверненням стягнення на предмет застави та зробили хибний висновок про обмеження обов`язків покупця застави перед кредитором вартістю придбаного майна предмету застави. Розмір вимог за аграрною розпискою, що можуть бути задоволені за рахунок набувача (покупця) застави, не обмежується ціною придбаного предмету застави.

23.          Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що:

-          подання позову до неналежного відповідача є безумовною підставою для відмови у позові незалежно від встановлених судом обставин;

-          норма частини четвертої статті 13 Закону України "Про аграрні розписки" не застосовується до спірних правовідносин, оскільки її предметом регулювання є відповідальність виключно за товарними аграрними розписками;

-          твердження скаржника, що саме відповідач має перевіряти наявність обтяжень щодо сільськогосподарської продукції, яку він придбаває з урахування реєстру агарних розписок є безпідставним, оскільки законодавець не перебачив такого зобов`язання для покупця сільськогосподарської продукції, а доступ до такого реєстру є обмежений наявністю певної реєстрації з урахування ЕЦП;

-          аргументи скаржника, що зобов`язання за аграрною розпискою виникають виключно в силу закону за фактом видачі аграрної розписки і не потребують дослідження документів, на підставі яких було видано аграрну розписку, є безпідставними.

24.          Окрім того, ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" просить вирішити питання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Вер ховного Суду, оскільки висновки останньої у зазначеній категорії спорів мати муть значення для правозастосовної практики. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

25.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, й дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Щодо правової природи аграрної розписки

26.          Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про  аграрні розписки»,

аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах;

боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах;

кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

27.          Згідно зі статтею 5 Закону України «Про  аграрні розписки»  фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.

28.          Приписами статті 13 Закону України "Про аграрні розписки" унормовано, що наявність аграрної розписки без відмітки про її виконання є достатнім підтвердженням безспірності вимог кредитора за аграрною розпискою.

29.          Отже, її виконання не повинно залежати від факту оскарження чи недійсності положень забезпечуваного договору (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 14168/19).

30.          У постанові від 27.01.2022 у справі №  924/233/21 Верховний Суд дійшов таких висновків щодо застосування вищенаведених норм матеріального права.

Аграрну розписку не можна ототожнювати із договором поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При оформленні та видачі аграрної розписки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки.

Аграрна розписка не є і додатком до договору поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При цьому аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України «Про  аграрні розписки».  Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

31.          Такі висновки враховується при розгляді справи відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України.

32.          Висновки судів, що аграрна розписка є складовою контракту на поставку сільськогосподарської продукції і фактично визначає предмет, вартість та порядок стягнення заставного майна, яке має бути передано кредитору, у зв`язку із невиконанням зобов`язань по контракту, зроблені з неправильним застосуванням норм статей 1, 5 та 13 Закону України «Про  аграрні розписки» і не відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм права.

33.          З огляду на відсутність доказів, не встановлення судами обставин виконання Боржником зобов`язання за аграрною розпискою, Верховний Суд визнає також безпідставними посилання судів на обставини вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на заставне майно Боржника за аграрною розпискою. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції

34.          Відповідно до частини третьої статі 7 Закону України «Про  аграрні розписки» на день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції. Обов`язок доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції покладається на боржника за аграрною розпискою.

35.          Згідно з частиною четвертою статті 13 цього Закону у разі відчуження боржником за аграрною розпискою майна, що є предметом застави за аграрною розпискою, будь-якій третій особі до виконання зобов`язань за аграрною розпискою, кредитор за аграрною розпискою має право задовольнити свої вимоги до боржника за аграрною розпискою за рахунок такого чи іншого майна такої третьої особи, після чого в неї виникає право регресної вимоги до боржника за аграрною розпискою.

36.          У постанові від 01.12.2021 у справі № 914/2848/20 Верховний Суд розглядав питання щодо відповідальності третьої особи у разі придбання врожаю, що є предметом застави за аграрною розпискою, і дійшов висновку, що третя особа, враховуючи положення частини другої статті 9, частини п`ятої статті 10 Закону України "Про  аграрні розписки", постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 665, що регулюють питання ведення реєстру аграрних розписок, могла проявити розумну обачність та перевірити у вказаному реєстрі наявність у боржника аграрних розписок, за наявності яких з`ясувати, чи є пшениця, яка підлягає продажу, предметом застави. У цій же постанові Верховний Суд дійшов висновку щодо застосування у правовідносинах кредитор та третя особа норми статті 7 Закону України "Про  аграрні розписки", зауваживши, що суди не врахували, що ця норма покладає саме на боржника за товарною аграрною розпискою обов`язок доведення походження зібраної ним сільськогосподарської продукції з врожаю, вирощеного на земельних ділянках, відмінних від зазначених у виданій ним аграрній розписці, а, отже, визначає презумпцію поширення на зібрану боржником сільськогосподарську продукцію обтяження заставою за аграрною розпискою.

37.          Такі висновки враховуються при розгляді справи відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України. 

38.          Отже, встановлена законодавчо спростована презумпція, що відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції є предметом застави. Тому у спорі між кредитором та третьою особою, якій боржник відчужив майно, що є предметом застави за аграрною розпискою, до виконання зобов`язань за аграрною розпискою, тягар доказування обставин щодо походження відчуженої сільськогосподарської продукції покладається на боржника за аграрною розпискою та третю особу, яка є боржником у спірних правовідносинах.

39.          Суди попередніх інстанцій, звільнивши боржника та третю особу від обов`язку доведення  походження зібраної сільськогосподарської продукції, що була відчужена на користь Заводу, з тих підстав, що у законі не передбачено механізму доведення цих обставин, допустили порушення частини четвертої статті 13 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 

40.          Верховний Суд визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги, що у даному випадку закон покладає обов`язок доведення відповідних обставин на боржника. Доведення таких обставин здійснюється в загальному порядку шляхом подання доказів відповідно до статей 73, 80 ГПК України.

41.          Суди зазначивши, що: 1) боржник засіяв 826 га ріпаку, а зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою забезпечено заставою урожаю ріпаку з земельних ділянок площею  411,748 га; 2) після відвантаження ріпака в кількості 497,260 т на адресу Заводу у власності Боржника на складі залишалося 2 264,604 т ріпака, не встановили, на яких саме землях був вирощений врожай рапсу, що був відчужений третій особі, хоча ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, зважаючи на те, що предметом застави за аграрною розпискою є майбутній врожай ріпаку, 2019 року врожаю українського походження, який вирощений на земельних ділянках загальною площею 411,748 га, що розташовані на території Сарновицької сільської ради та Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, обсягом не менше 1500 т. 

42.          Відповідно до пункту 6 частини першої статті 6 Закону України «Про аграрні розписки» опис предмета застави, у тому числі інформація щодо кадастрового номера, місця розташування, правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких вирощується заставлений майбутній врожай сільськогосподарської продукції є обов`язковим реквізитом фінансової розписки.  

43.          Суди не надали оцінки відповідній умові аграрної розписки, зокрема, щодо обсягу врожаю, якій перебуває в заставі, тому дійшли передчасного висновку, що придбаний відповідачем ріпак врожаю 2019 року станом на момент укладення правочину - 01.07.2019 - не був заставою по аграрній розписці.

44.          Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи скаржника, що висновок судів про непоширення на придбану відповідачем продукцію правового режиму предмету застави за аграрною розпискою зроблений судами першої та апеляційної інстанції без дослідження доказів походження продукції з ділянок, які не зазначені в аграрній розписці.

45.          Верховний Суд також зауважує, що визначена судами обставина, що у договорі поставки, укладеному Боржником з третьою особою, гарантовано, що товар не є предметом застави, не може бути підставою для висновку щодо відмови в позові, оскільки Кредитор не є стороною такого договору. Відповідно до статті 629 ЦК України обов`язковість договору встановлена лише для його сторін. 

46.          З цих підстав, Верховний Суд визнає обґрунтованими аргументи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм частини третьої статті 7, частин другої, третьої та четвертої статті 13 Закону України "Про  аграрні розписки".

Щодо обсягу відповідальності третьої особи, що придбала майно, що є предметом застави за фінансовою розпискою  

47.          Відповідно до буквального змісту четвертої статті 13 Закону України "Про  аграрні розписки", в якій вживається загальний термін аграрна розписка, Верховний Суд доходить висновку, що ця норма регулює правовідносини, що виникають, як з товарної, так і фінансової аграрної розписки, і не вбачає підстав для звуженого тлумачення цього терміну виключно, як товарна розписка. З цих підстав відхиляються заперечення відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, що ця норма не застосовується до спірних правовідносин.  

48.          Оскільки за змістом цієї норми кредитор    має право задовольнити свої вимоги до боржника за аграрною розпискою як за рахунок відчуженого майна, так і за рахунок    іншого майна третьої особи, що придбала заставне майно; із положень статей 190, 192 ЦК України випливає, що гроші визнаються різновидом майна; і предметом спору є стягненням коштів з третьої особи, Верховний Суд визнає помилковими висновки судів, як підставу для відмови в позові те, що позивач не зазначив, за рахунок якого майна належить задовольнити вимоги за фінансовою аграрною розпискою.

49.          Водночас, Верховний Суд визнає помилковими аргументи скаржника, що третя особа відповідає за зобов`язаннями боржника    в повному обсязі, незалежно від вартості набутого майна, що є предметом застави.  

50.          Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про аграрні розписки» аграрна розписка встановлює забезпечення виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою  заставою його  майбутнього врожаю, тому Верховний Суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосовуються загальні положення про заставу, а також наслідки відчуження заставного майна боржником, який не мав права його відчужувати з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

51.          Стаття 13 Закону України «Про аграрні розписки» (відповідальність) передбачає, що  Кредитор за аграрною розпискою має право задовольнити свої вимоги до Боржника, але не визначає обсяг такої відповідальності, тому  у такому разі застосовуються загальні положення, які визначають, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (частина друга статті 1 Закону України «Про заставу»).

52.          Боржник за основним зобов`язанням та третя особа, що придбала заставне майно, не є солідарними боржниками, оскільки відповідно до положень статті 541 ЦК України солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором.  Так само, законом прямо не передбачена поряд із відповідальністю Боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність третьої особи і можливість кредитора пред`явити вимогу в повному обсязі до такої особи, незалежно від вартості придбаного заставленого майна.

53.          Словосполучення «за рахунок такого чи іншого майна такої третьої особи» у частині четвертій статті 13 Закону вживається виключно для позначення можливості звернути стягнення також на інше майно третьої особи, якщо заставне майно вже відсутнє у третьої особи в силу специфіки такого товару, як зерно.

54.          Отже,  відповідальність третьої особи обмежується розміром вартості фактичної реалізації заставного майна (його частини), що було відчужено до виконання зобов`язання за аграрною розпискою.  Якщо вартість заставного майна,    що була набута третьою особою, не покриває вимоги кредитора, він не має право отримати суму, якої не вистачає, виключно з Боржника за аграрною розпискою.    

55.          Висновки суду апеляційної інстанції, що вимога про стягнення штрафних санкцій може бути заявлена виключно до Боржника, у якого є письмова угода з Кредитором - аграрна розписка, є помилковими, оскільки відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. 

Щодо клопотання про передачу справи на Велику Палату Верховного Суду

56.          Верховний Суд  не вбачає підстав для передачі  справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду  у зв`язку з наведеними Кредитором доводами з огляду на таке.

57.          Згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати  справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду,  якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

58.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

59.          Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права (зокрема, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №757/21639/15-ц, від 28.10.2020 у справі №906/677/19).

60.          Однак заявлене клопотання не містить належного обґрунтування виключної правової проблеми за кількісним та якісним критерієм, зокрема, відповідач не наводить приклади протилежних і суперечливих судових рішень та глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

61.          Водночас сама лише відсутність сформованого правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права до певних правовідносин не може бути підставою для висновку про існування виключної правової проблеми та про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики Великою Палатою Верховного Суду. Зазначені в клопотанні питання були вирішені під час розгляду цієї справи Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду відповідно до його повноважень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

62.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

63.          За змістом пунктів 1 та 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

64.          З огляду на те, що суди неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права, що стосуються правил доказування сторонами обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а висновок про непоширення на придбану відповідачем продукцію правового режиму предмету застави за аграрною розпискою зроблений судами без дослідження доказів щодо її походження, що унеможливило встановлення істотних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції.

65.          При новому розгляді суду необхідно перевірити обставини походження зібраної сільськогосподарської продукції, що була відчужена третій особі; дослідити усі зібрані у справі докази, повно та всебічно з`ясувати дійсні обставини справи, дати належну оцінку усім аргументам учасників справи і в залежності від встановленого, з урахуванням вказівок викладених в цій постанові, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Розподіл судових витрат

66.          За частиною першою статті 315 ГПК України у резолютивній частині постанови касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

67.          Враховуючи те, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2021 у справі № 906/708/20 скасувати.

4. Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     І. Кондратова

Судді                                                                                                   Н. Губенко

                                                                                                           Л. Стратієнко