22-ц/804/749/22 
                                                                                229/5975/20 
                                               
Єдиний унікальний номер 229/5975/20
Номер провадження 22-ц/804/749/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О.В.,
суддів: Кішкіної І. В., Корчистої О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Грубник О.М. повний текст рішення складено 12 листопада 2021 року),

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2020 року позивач  Акціонерне  товариство «Банк Форвард» (далі- АТ «Банк Форвард») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача  на свою користь заборгованість в сумі 26182,19 грн, з яких 24167,98 грн - заборгованість за договором,  2014,21 грн - три проценти річних, а також  2102 грн - судовий збір.   
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард»  (заборгованість за Договором про надання та використання платіжної картки №  108306173 у сумі 26182 грн. 19 коп., з яких: заборгованість за договором - 24167 грн 98 коп., гривень; 3% річних -2014 грн 21 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард»  судовий збір у розмірі 2102 грн 00 коп.
Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, вважає. що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було ретельно досліджено матеріали справи, що впливає на висновок суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що термін дії кредитної картки за договором встановлено до 05\14, тобто до останнього дня травня місяця 2014 року. Позивачем не було надано суду довідку з інформацією, про те, які картки було випущено, термін дії, та підтвердження про те, які картки було отримано відповідачем.
Вказує на те, що Банком не надано суду, а судом не досліджувалися квитанції чи заяви на переказ коштів, по операціям за 15.01.2018 року. Суд не звернув уваги, на те, яким чином відповідачем було здійснено оплату, враховуючи, що строк дії картки закінчився 31.05.2014 року, а іншої картка відповідачу не надавались.
Наголошує на тому, що Банк не надав суду первинних документів, на підставі яких було здійснено банківські операції 15.01.2018 року, зокрема квитанції про розрахунково - касове обслуговування, що підтверджують внесення грошових коштів ОСОБА_1 , на погашення кредиту, чи заяву ОСОБА_1 на переказ грошових коштів, на підставі яких зараховані або списані кошти. Також зазначає, що всі три операції 15.01.2018 року здійснювались не відповідачем, а були операціями, які здійснені самим банком. 15.01.2018 року банк самостійно списав з рахунку картки 1075,72 грн. на неправомірно нараховані відсотки, а потім на цю ж суму збільшив кредитну заборгованість.
Виписка, яка була надано позивачем, не містить інформації про те, яким саме чином було зараховано ОСОБА_1 грошові кошти на рахунки, через яке відділення банку, термінал, електронний переказ, тощо.
Вказує на те, що позивачем не зазначив, яким чином відповідачка здійснила оплату 15.01.2018 року, якщо строк дії картки сплив, 05\14, а інша картка відповідачу не видавалась.
ОСОБА_1 просила рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Від АТ «Банк Форвард» відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить, 26182,19 грн. гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (2481 х 100 = 248 100).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.  
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що14 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», із підписаною заявою № 153105062, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки.
14 серпня 2013 року АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві  ОСОБА_1 , і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки № 108306173 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та випустив на ім`я відповідачки платіжну картку. 
ОСОБА_1 належним чином не виконала умови Договору про картку, у зв`язку з чим у неї станом на 22 грудня 2020 року виникла заборгованість перед АТ «Банк Форвард» в сумі  2618219 ,гривень, з яких: 24167,98 гривень - сума заборгованості  згідно Розрахунку за Договором про картку, три проценти  річних: 2014,21 грн (розрахунок: сума заборгованості: 24167,98 гривень; період розрахунку: з 14.03.2018 року (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 22.12.2020 року - всього 1014 днів.; сума трьох процентів річних станом на 22.12.2020 року = 24167,98 гривень х 3 % х 1014 днів / 365 днів)= 2014,21 гривень.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а тому підлягає захисту. Також суд першої інстанції відмовив у застосуванні строку позовної давності.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Виходячи із зазначеного положення закону, Договір про картку укладений у письмовій формі, оскільки його умови зафіксовані в Заяві, Умовах по карткам та Тарифах.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Наслідком акцепту (прийняття) АТ «Банк Форвард» оферти (пропозиції), викладеної в п. 1 заяви ОСОБА_1 , став факт укладення Договору про картку.
Відповідно до п. 1 підписаної  ОСОБА_1 заяви, Договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, Тарифах по картках банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 1.4.1. заяви,  ОСОБА_1 розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку є Умови по картках (діючі Тарифи по картках Клієнт отримує у день отримання Картки, а також діючі Тарифи та Умови по картках, розміщені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет, з якими Клієнт може у будь-який час ознайомитись (п. 2.12. Умов по Карткам)).
Відповідно до підписаної нею (що підтверджено в п. 10) Заяви, ОСОБА_1 сама запропонувала вважати вказані документи невід`ємними частинами Договору про картку.                 
Договір про картку укладений не шляхом підписання єдиного документу, а шляхом подання Заяв  ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», то один примірник Заяви відповідачки залишився у неї, а ще один - у позивача (що підтверджено в п. 10 Заяви).
Відповідно до п. 1.4.1 Заяви,  ОСОБА_1 з Умовами по картках та Тарифами ознайомлена, повністю згідна, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись.
Відповідно до п. 4.1. Умов по картках, які є невід`ємною частиною Договору про картку, заборгованість Клієнта перед Банком за цим договором виникає в результаті: надання Банком Клієнту кредиту; нарахування Банком процентів, що належать до сплати Клієнтом за користування кредитом; нарахування Банком плат і комісійних винагород, що належать до сплати Клієнтом; виникнення інших грошових зобов`язань Клієнта перед Банком, визначених Договором про картку (у тому числі Тарифами та/або Умовами по карткам).
Відповідно до п. 7.10. Умов по картках Клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках Договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по картках, а також сплатити Банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами. Згідно п. 8.9. Умов по картках Банк має право стягувати з Клієнта проценти за користування Кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі (в т.ч. штрафи/пені), передбачені Договором про картку (у тому числі Умовами по карткам та/або Тарифами).
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
14 серпня 2013 року відповідач підписала Заяву № 153105062, в п. 1 якої міститься пропозиція (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 14 серпня 2013 року ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві ОСОБА_1 і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки, шляхом відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку. Погоджена ставка по кредитному ліміту - 55,00% річних.
З наданої банком виписки по особовим рахункам угоди № НОМЕР_2 вбачається, що відповідач неодноразово здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку  так і частково погашав заборгованість по кредиту.
Відповідно до п. 3 Заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам (діючі Тарифи по карткам Клієнт отримує у день отримання картки, а також діючі тарифи та умови по карткам, розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, з якими клієнт може у будь-який час ознайомитись (п. 2.12. Умов по Карткам).
Відповідно до п. 13 заяви, відповідач з умовами по карткам та тарифами ознайомлений, повністю згодний, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись.
Відповідно до п. 4.1. Умов по карткам, які є невід`ємною частиною договору про картку заборгованість клієнта перед банком за цим договором виникає в результаті: надання банком клієнту кредиту; нарахування банком процентів, що належать до сплати клієнтом за користування кредитом; нарахування банком плат і комісійних винагород, що належать до сплати клієнтом; виникнення інших грошових зобов`язань клієнта перед банком, визначених договором про картку (у тому числі тарифами та/або умовами по карткам).
Відповідно до п. 7.10 Умов, відповідач зобов`язався своєчасно погашати заборгованість, здійснювати повернення кредиту Банку, сплачувати Банку проценти, нараховані за користування кредитом, комісійні винагороди, плати і інші платежі згідно Договору. У випадку виставлення Банком Заключного рахунку-виписки здійснити погашення Заборгованості в прядку і строки встановленими відповідними положеннями розділу 4 даних Умов. 
Згідно п. 8.9. Умов по карткам, банк має право стягувати з клієнта проценти за користування кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі, передбачені Договором (у тому числі Умовами та/або тарифами), у будь-який момент часу вимагати від Клієнта погашення заборгованості шляхом виставлення клієнту Заключного рахунку-виписки.
Внаслідок здійснення банком у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку згідно виписки по рахунку у відповідача виникла заборгованість перед банком.
Зазначене підтверджується Заключним рахунком-випискою заборгованості відповідача, згідно якого у відповідача мається заборгованість в сумі 26182,19 гривень.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п. 2.20 Умов по карткам Договір діє до повного погашення заборгованості клієнтом на підставі виставленої Банком клієнту Заключної вимоги ( у випадку її встановлення Банком), або припиняє свою дію у випадку припинення трудових відносин між Клієнтом і Компанією, але не раніше повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань перед Банком, якщо інше не передбачено даними Умовами (погашення заборгованості клієнтом добровільного без виставлення Банком клієнту Заключної вимоги) дію Договору не припиняє, якщо інше не передбачено даними Умовами.
Відповідно до п. 8.16 Умов по карткам, Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування Кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення Клієнту Заключного розрахунку-виписки - документу, що містить вимогу Банку до Клієнта про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за Договором про картку (п. 1.15 Умов по карткам). Сума вказана в Заключному Розрахунку-виписці, є повною сумою заборгованості на дату його виставлення клієнту (п. 4.19 Умов по карткам). Погашення заборгованості на підставі встановленого Банком Клієнту Заключного рахунку-виписки проводиться шляхом розміщення Клієнтом на Рахунку грошових коштів в обсязі, достатньому для погашення заборгованості (п. 4.21 Умов по карткам).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Наведене враховано судом першої інстанції і апеляційний суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним Договором та нарахованих 3% річних на суму боргу є належним доказом у справі, і не спростований останнім, при цьому іншого розрахунку відповідачем суду не надано.
Щодо доводів відповідача про незастосування судом строку позовної давності, колегія суддів зауважує  наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Банк Форвард» виставив та надіслав відповідачу вимогу, відповідно до якої, остання мала сплатити заборгованість до 13 лютого 2018 року, також відповідачу 05 жовтня 2020 року було повторно направлено вимогу, яка була отримана ОСОБА_1 , 09 жовтня 2020 року, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні, яке міститься в матеріалах справи.
Крім того, як вірно було зазначено судом першої інстанції, останній платіж відповідач зробила 15 січня 2018 року на суму 1075,72 грн, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , на те, що цей платіж був зроблений банком є безпідставними. Оскільки як вбачається з наданої банком роздруківки про стан заборгованості, в графі платник зазначено особовий рахунок картки НОМЕР_1 та ім`я платника ОСОБА_1 , а тому доводи скарги, що відповідач не робила цих платежів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи
Так, Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 751/10114/16-ц щодо аналогічних правовідносин дійшов висновку, що Клієнт АТ «Банк Форвард» була ознайомлена з тарифами банку, банк у повному обсязі повідомив про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної сукупної послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, фінансові умови договору про картку міститься також в умовах по картках. Клієнт погодилась з тим, що з тарифами по картках ознайомлена та погоджується з ними, їх зміст розуміє і зобов`язується дотримуватись її положення.
Таким чином, закінчення терміну кредитування визначено сторонами моментом вимоги у спосіб, передбачений п.п. 2.20, 4.18, 8.9, 8.16 Умов по карткам, за якими договір діє до повного погашення заборгованості на підставі виставленого клієнту банком заключного рахунку-виписки. Погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки. Днем виставлення заключного рахунку-виписки є день його формування і направлення клієнту (в даному випадку 13 лютого 2018 року).
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що позивачем строк позовної давності не було пропущено, а тому в цій частині доводи відповідача в апеляційній скарзі відхиляються судом.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Апеляційний суд погоджується з доводами позивача стосовно суми заборгованості та наданим розрахунком. Відповідачем в свою чергу інших, суттєвих доводів та доказів стосовно суми боргу суду не надано.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги в повній мірі доводи відповідача та не дав їм належної оцінки, є безпідставним.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Отже, враховуючи, що в апеляційній скарзі не міститься посилань на нові обставини, що підлягають встановленню, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, а також не наведені виняткові обставини, які об`єктивно не залежали від позивача, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених нормами ЦПК України, для прийняття до уваги та надання відповідної оцінки таким новим доказам у вигляді довідки об Умовах кредитування.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). 
За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, відповідачем не надано.
Інші наведені в апеляційній скарзі  доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року  залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:           О.В.Халаджи       
           
І.В. Кішкіна

О.І. Корчиста