УХВАЛА

27 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/10494/20
адміністративне провадження № К/990/9142/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,
суддів: Кашпур О.В., Уханенка С.А., 
перевіривши касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року в справі №380/10494/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача в переведенні її із займаної посади прокурора відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області на посаду прокурора Львівської обласної прокуратури та зобов`язати відповідача працевлаштувати її, шляхом переведення на посаду прокурора відділу управління представництва інтересів держави в суді Львівської обласної прокуратури або на рівнозначну посаду прокурора у Львівській обласній прокуратурі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року задоволено позов повністю.
Визнано протиправною відмову Львівської обласної прокуратури в переведенні ОСОБА_1 із займаної посади прокурора відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області на посаду прокурора Львівської обласної прокуратури.
Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру перевести ОСОБА_1 , на посаду прокурора відділу управління представництва інтересів держави в суді Львівської обласної прокуратури або на іншу рівнозначну посаду прокурора у Львівській обласній прокуратурі.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 380/10494/20 змінено, резолютивну частину рішення, а саме абзац 3 резолютивної частини рішення суду викладено в наступній редакції: Зобов`язати Львівську обласну прокуратуру вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 , на посаду прокурора відділу управління представництва інтересів держави в суді Львівської обласної прокуратури або на іншу рівнозначну посаду. У решті рішення залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Львівською обласною прокуратурою подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику.
21 лютого 2022 року Львівська обласна прокуратура повторно подала касаційну скаргу до Верховного Суду, яка зареєстрована та передана судді-доповідачу 14 квітня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2022 року касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишено без руху із наданням строку скаржнику для усунення недоліків шляхом подання до касаційного суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви.
Належним чином завірену копію указаної ухвали скаржником отримано 16 травня 2022 року, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке надійшло на адресу Суду.
19 травня 2022 року через підсистему «Електронний суд», та 23 травня 2022 року поштою до суду надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року.
В обґрунтування заяви скаржником зазначено, первісну касаційну скаргу подано 03 листопада 2021 року, тобто у межах строку касаційного оскарження. Проте, ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, та подано повторну касаційну скаргу 21 лютого 2022 року, що зумовлено карантинними обмеженнями через коронавірусну хворобу. Також, відповідач вказує, що касаційна скарга надійшла до Верховного Суду лише 14 квітня 2022 року зважаючи на введення воєнного стану в Україні.
Перевіривши доводи вказаного клопотання, Суд зазначає наступне.
Як зазначалось в ухвалі Верховного Суду від 04 травня 2022 року, первинну касаційну скаргу подано 03 листопада 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала, та отримана ним 29 листопада 2021 року. При цьому із повторною касаційною скаргою скаржник звернувся 21 лютого 2022 року.
Суд звертає увагу, що аналіз положень статей 5,    13,    328,    329 КАС Українидозволяє дійти висновку, що учасники справи, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої      статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку.            КАС Українипередбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених            КАС            України      процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, слід зазначити наступне.
Зважаючи на те, що ухвала Верховного Суду від 18 листопада 2021 року отримана скаржником 29 листопада 2021 року, останній не був позбавлений права в розумний строк подати касаційну скаргу повторно.
Разом з тим, посилання скаржника на обмеження карантинних заходів є необгрунтованим, оскільки скаржником не надано до суду доказів щодо відсутності уповноважених осіб (працівників) на робочому місці у період з 29 листопада 2021 року до 21 лютого 2022 року, неможливості виконувати повноваження та не може свідчити про неможливість подання повторної касаційної скарги протягом вказаного періоду. Скаржником всупереч абз. 2 п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України не доведено неможливість подання касаційної скарги у розумний строк, що зумовлене обмеженнями, впровадженими у зв`язку із карантином.
Посилання скаржника щодо введення воєнного стану в Україні та надходження касаційної скарги до Верховного Суду лише 14 квітня 2022 року не пояснює, чому скаржником не було подано касаційної скарги у розумний строк після отримання копії ухвали про повернення касаційної скарги 29 листопада 2021 року.
А тому, скаржником не наведено обгрунтованих підстав щодо поважності пропуску встановленого КАС України строку на касаційне оскарження повторної касаційної скарги.
Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції  до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло 5 місяців, доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані Судом поважною причиною пропуску строку, встановленого      КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини першої      статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Мацедонської В.Е. у відпустці, розгляд цієї скарги відбувся після її виходу на роботу.
На підставі викладеного, керуючись статтями    121, 333,    355,    359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Львівської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження - відмовити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року в справі №380/10494/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                    О. В. Кашпур

                                                                                                    С. А. Уханенко