Номер провадження: 22-ц/813/3237/22 
Номер справи місцевого суду: 496/4472/20
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                        Громіка РД.,
Комлевої О.С.,
за участю секретаря        Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди,
                                                                   встановив:

29.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 427 968,55 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а також судовий збір. 
Свої вимоги мотивувала тим, що згідно постанови апеляційного суду Одеської області від 19.06.2018 року по справі № 496/1875/17 вона була поновлена на посаді директора Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області. Крім того, було стягнуто з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2017 року по 19 червня 2018 року у розмірі 159880,76 грн. 
17.07.2018 року Біляївським районним судом Одеської області видано виконавчий лист по вказаній справі, боржником зазначене Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. 
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області від 20.07.2018 року за виконавчим листом № 496/1875/17 від 17.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56817230. 
Боржнику – Управлінню освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області встановлено строк для виконання рішення суду - до 3 днів. 
Рішення не було виконано, оскільки Маяківська загальноосвітня школа (далі – ЗОШ) І-ІІІ ступенів рішенням сесії Біляївської районної ради від 03.05.2018 року передана на баланс Маяківської сільської ради, про що ОСОБА_1 повідомила державного виконавця. 06.08.2018 року державний виконавець вказаного відділу звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з поданням про заміну сторони виконавчого провадження – боржника: з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації на Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради у вищевказаному виконавчому провадженні. 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Одеській області і замінено боржника як сторону виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 496/1895/17 від 17.07.2018 року - з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації на Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради. Ухвала набрала законної сили.
14.09.2018 року державним виконавцем прийнято постанову ВП № 56817230 про заміну боржника у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 496/1895/17, з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області на Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради. 
22.12.2018 року до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області надійшов лист Маяківської сільської ради, в якому зазначено, що рішенням Маяківської сільської ради № 18/10 від 30.08.2018 року змінено назву Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області на Маяківський заклад ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, та зазначено про неможливість виконання рішення. 
11.01.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. на Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради за невиконання рішення. 
04.02.2019 року з Верховного Суду до Відділу надійшла ухвала від 15.01.2019 року, якою зупинено дію ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року. Постановою Верховного Суду від 17.07.2019 року скаргу касаційну Маяківської сільської ради залишено без задоволення, а ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20.12.2018 року - без змін. 

Посилаючись на зазначені обставини, позивач зазначили, що вона і досі не поновлена на посаді директора Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, яке взагалі не виконується боржником у виконавчому провадженні – Управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради, у зв`язку з чим вважає, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення слід обраховувати з 29.08.2018 року, тобто з наступного дня за днем постановлення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження. 
Згідно розрахунку з 29.08.2018 року по день подання позовної заяви сума середнього заробітку становить 427968,55 грн., моральна шкода у сумі 100 000 грн., які позивач просила стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.04.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.
З Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 19.06.2018 року у справі № 496/1895/17, за період з 29 серпня 2018 року по 29 жовтня 2020 року у розмірі 325 130,65 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Стягнуто з Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення. 
Також стягнуто з Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради на користь держави судовий збір у розмірі 3351,42 грн. 

В апеляційній скарзі Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14.04.2021 року, та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.235-239).
Позивачка ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін (т.2, а.с.10-18).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було обрано колегію суддів у складі головуючого судді Сегеди С.М. та суддів Гірняк Л.А. і Комлевої О.С. (т.2, а.с. 2).
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 18.06.2021 року та від 02.08.2021 року апеляційне провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено.
В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався і останнє судове засідання було призначено на  29 квітня 2022 року, на 11.00 год., про що учасники справи були належним чином повідомленими  (т.2, а.с. 42-46). 
Крім того, 29.04.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи в суді апеляційної інстанції в її відсутність (т.2, а.с.47-48).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 10 місяців, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 29.04.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, заяви або клопотання про відкладення справи від них не надходило.
При цьому колегія суддів враховує, що у зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 14.03.2022 року по 07.04.2022 року, а судді Комлевої О.С. – у відпустці з 15.03.2022 року по 01.04.2022 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Погорєлова С.О. і Громік Р.Д. (т.2, а.с.38, 40, 41).
Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Погорєлової О.С. у відпусті в період з 27.04.2022 року по 13.05.2022 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Громік Р.Д. і Комлева О.С. (т.2, а.с.51).

У зв`язку з викладеним, розгляд даної справи здійснений 29.04.2022 року, а повний текст судового рішення складений 03.05.2022 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що до теперішнього часу вона не поновлена на посаді директора Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, так як Управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради, як боржником у виконавчому провадженні не виконується судове рішення. 
Позивач вказала, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення слід обраховувати з 29.08.2018 року, тобто з наступного дня за днем постановлення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження, по день подання позовної заяви, в сумі 427968,55 грн.
Завдану моральну шкоду в сумі 100000 грн. обгрунтувала тим, що починаючи з 02.06.2017 року по 13.01.2020 року, вона тривалий час була змушена залишатися без роботи, позбавлена засобів до існування у зв`язку з протиправними діями відповідача, які проявилися у не поновленні її на роботі та позовами до судів різних інстанцій, у тому числі щодо заміни сторони виконавчого провадження та інших, пов`язаних з цим питань. Крім того, вона неодноразово була викликана до судових засідань, у зв`язку з чим надто переживала, морально страждала, були витрачені значні кошти на проїзд та сплату за надання юридичної допомоги. Також позивач зазначила, що моральна шкода полягає у приниженні її честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Крім того, вона понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., які також просила стягнути з відповідача на її користь.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача - Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Гончаров В.М. зазначив, що засновником Маяківського закладу загальної середньої освіти – ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області є Маяківська сільська рада Біляївського району Одеської області. Рішенням Маяківської сільської ради № 94-2018 від 25.06.2018 року оголошено конкурс на посаду керівника закладу загальної середньої освіти Маяківської сільської ради. Конкурс проведено та призначено керівника закладу. Управління освіти, культури, сім`ї, та спорту Маяківської сільської ради з поважних причин не може виконати рішення суду згідно виконавчого листа № 496/1875/17 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, оскільки Управління не наділено повноваженнями щодо трудових відносин в системі загальної середньої освіти, власником яких є Маяківська сільська рада. 
Також зазначив, що Маяківський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області припинено шляхом ліквідації, натомість засновано Маяківський НВК «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області. На теперішній час рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 є неможливим, оскільки заклад освіти ліквідовано. Вважає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення повинно бути стягнуто з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. 
Що ж стосується моральної шкоди, то на думку представника відповідача, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, так як позивач не була позбавлена засобів до існування, а працевлаштована і отримує заробітну плату, а крім того без поважних причин пропустила тримісячний строк позовної давності для захисту прав, в частині стягнення моральної шкоди.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, крім того, що виконавчий лист до теперішнього часу не виконаний, виходив із того, що у відповідності до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року позов Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. – залишений без задоволення. При цьому судом констатовано, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо неможливості виконати судове рішення в період з 14.09.2018 по 08.11.2019 року (дату припинення Маяківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області).
З цих підстав, суд обгрунтовано не прийняв до уваги твердження відповідача щодо віднесення факту припинення зазначеної юридичної особи до поважних причин невиконання судового рішення.
При цьому, суд обгрунтовано вказав, що відповідно до вимог, передбачених Конституцією України, трудового, цивільного та процесуального законодавства, якими закріплено обов`язок кожного неухильно додержуватися положень цих законів Конституції України та законів України, у разі порушення цих вимог законодавства встановлена юридична відповідальність за їх невиконання та передбачає, заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.
Крім того, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Більше того, у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» йде мова про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України ).

Крім того, ст. 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ним видано наказ про поновлення на роботі позивача на посаді директора Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, або що невиконання судового рішення про поновлення на роботі сталося з вини самого працівника. Також матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. 

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради не має можливості виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, з посиланням на те, що вказане Управління не наділено повноваженнями щодо трудових відносин у системі загальної середньої освіти, крім того, ліквідовано Маяківський заклад середньої освіти Біляївского району Одеської області, то вони є безпідставними, з огляду на наступні обставини. 
Так, ч. 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.
Крім того, згідно абз. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Маяківської сільської ради від 30.11.2017 року № 3\4 було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади Маяківської сільської ради із спільної власності територіальної громади села Маяки Біляївського району, Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (т.1, а.с. 68). 
Як наслідок, Біляївська районна рада відповідним рішенням від 19.12.2017 року передала із спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Біляївського району до комунальної власності Маяківської об`єднаної територіальної громади в особі Маяківської сільської ради нежитлову будівлю Маяківської ЗОЩ І-ІІІ ступенів (т.1, а.с. 69-70).
Рішенням Маяківської сільської ради від 24.05.2018 року затверджено акт приймання-передачі нежитлових будівель, споруд та активів Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів (т.1, а.с. 73). 
В подальшому, а саме: 30.08.2018 року Маяківською сільською радою прийнято рішення про зміну засновника Маяківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, шляхом виключення зі складу засновників Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації та включення Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області (т.1, а.с. 76). 
Рішенням Маяківської сільської ради від 01.08.2019 року припинено діяльність шляхом ліквідації юридичної особи – Маяківський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області (т.1, а.с. 90). 
Разом з тим, 01.08.2019 року Маяківською сільською радою прийнято рішення про створення Маяківського НВК «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів – заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області. 21.12.2019 року рішенням Маяківської сільської ради перейменовано Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради в Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради (т.1 а.с. 93).
У зв`язку з цим, та відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року, яка набрала законної сили, було замінено сторону виконавчого провадження, з Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації Одеської області на Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради (т.1, а.с. 19, 22-23, 24-28). Суд апеляційної та касаційної інстанції погодилися, що заміна сторони виконавчого провадження відбулася у відповідності до вимог закону і виконати судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі має саме Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради. 
Таким чином, доводи представника заявника апеляційної скарги про те, заклад освіти, в якому повинна бути поновлена ОСОБА_1 ліквідовано, тому немає можливості виконати рішення, є безпідставними і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені обставини розцінюються як намагання уникнути виконання рішення про поновлення позивача на роботі. 
Тобто, тривалість процедури реорганізації державних органів не повинна створювати будь-яких значимих перешкод у здійсненні особою її прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), оскільки саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги аналогічний правовий висновок по зазначеному питанню, який міститься у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 752/983/17-ц, провадження № 61-27138св18.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).
Ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. Інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих. Подібний підхід слід застосовувати до судового провадження у справі проти державного органу, в якому особа оскаржує виконавче провадження, враховуючи, що це виконання було і залишається обов`язком держави, незалежно від того, який конкретно орган відповідає за виконання цієї функції у будь-який момент часу (Рішення ЄСПЛ у справі CHUYKINA v. UKRAINE, № 28924/04, § 51, від 13 січня 2011 року). 
Також ЄСПЛ вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд – і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, дія цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece»).

Що стосується встановлення розміру середнього заробітку працівника, то суд правильно виходив із того, що він визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

У відповідності до постанови Одеського апеляційного суду від 19.06.2018 року по цивільній справі № 496/1895/17 за позовом позивача до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначено розмір середньоденного заробітку позивача до звільнення. Так, середньоденна заробітна плата її на посаді директора рівняється 369,23 грн. + середньоденна заробітна плата на посаді вчителя 227,34 грн., а всього 596,57 грн. (т.1, а.с. 14-16). 
З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що за 2018 рік сума середнього заробітку позивача становить 52 498,16 грн., за 2019 рік сума середнього заробітку становить 149 142,50 грн., за 2020 рік сума середнього заробітку становить 123 489,99 грн.
Таким чином, за період з 29.08.2918 року по 29.10.2020 року сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить 325 130,65 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Крім того, оскільки ст. 236 КЗпП України не передбачено обмеження виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення за певних обставин, тому суд обгрунтовано не взяв до уваги доводи відповідача про те, що за період з часу постановлення рішення про поновлення на роботі і до звернення з вказаним позовом позивач працювала, тому сума заробітку має бути вирахувана з суми середнього заробітку. Тобто суд правильно зазначив, що заробітну плату, отриману ОСОБА_1 за період з 29.08.2018 року по 29.10.2020 року, не підлягає вирахуванню із суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу ОСОБА_1 .

Що стосується доводів представника відповідача та заявника апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності  для захисту вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Оскільки припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника, то у разі його незаконного звільнення, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.
Тобто, до моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не витікають із трудового договору як підстави для виплат. 
Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Таким чином, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України). 

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки наказ про поновлення на роботі позивача до теперішнього часу не виданий, тримісячний строк звернення до суду не сплив. 

Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про необхідність стягнення цієї шкоди в сумі 10 000 грн., оскільки цей висновок суду є обгрунтованим і повністю узгоджується з вимогами Верховного Суду з питань встановлення розміру моральної шкоди, враховуючи всі моральні страждання, які понесла позивач у зв`язку з її незаконними звільненням і незаконним її не поновленням на попередній посаді, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується вимог про відшкодування судових витрат, то суд правильно послався на ст. 137 ЦПК України, а також вказав, що згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., яка заявлена позивачем до стягнення, не є співмірною, з урахуванням складності справи, та тієї обставини, що адвокат Шумов О.В. не брав участі у судових засіданнях, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Крім того, враховуючи, що при зверненні до суду позивач не сплачувала судовий збір при поданні позову, судовий збір у розмірі 3351,42 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Р.Д. Громік
                                                                        
О.С. Комлева