П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2415/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Васильєва Т.Ю.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
23 червня 2022 року                                                                                                    м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :

В лютому 2022 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 червня 2022 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції  та підтверджується матеріалами справи, що 29.12.2021 старшим інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Колєснік Н.Г. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ 00005014, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень за порушення Правил дорожнього руху України.
Так, згідно вказаної постанови,  25.12.2021 о 07 год 30 хв., за адресою Н-23, км 2+998, Кіровоградська обл. зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 18,7% (12,777 тон), навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 25% (5, 372 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 9,7% (6, 734 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду для її скасування.
Суд першої інстанції, за результатом судового розгляду справи, дійшов висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню, оскільки позивач, будучи власником транспортного засобу, передаючи його в користування третім особам, має бути зацікавлений та вжити належних заходів задля забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу Правил дорожнього руху та неухильного виконання вимог чинних нормативно-правових актів останнім.
Проте, позивачем до суду першої інстанції не було надано жодного доказу, який свідчив би про  вчинення нею дій, передбачених Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197.
Тому,  на переконання суду першої інстанції, відомості зазначені в графі особливі відмітки  свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24.05.2011, а саме те, що користувачем даного транспортного засобу є ОСОБА_2 не є підставою вважати, що саме останній є належним користувачем транспортного засобу.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух , учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно ч. 2 ст.132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Відповідно до примітки зазначеної статті, підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
14 липня 2015 року було прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху № 596-УІІІ, що дозволяє накладення штрафів за порушення правил дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.
Відповідно до ч.1 ст. 14-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.
Статтею 14-3 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.
Згідно статті 279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, позивач, зазначаючи про відсутність підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності, не заперечує того факту, що транспортний засіб Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП. 
Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 від 24.05.2011 в графі особливі відмітки міститься інформація про те, що користувачем  вказаного транспортного засобу є ОСОБА_2 , тому саме останній має нести відповідальність за вчинене правопорушення, з огляду на наступне. 
Відповідно до пп.3 п.2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно достатті 14-2КУпАП несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона (п. 3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів).
Пунктами 21 - 23 вказаного Порядку встановлено алгоритм дій власника транспортного засобу з метою внесення до Реєстру відомостей про належного користувача.
Згідно з п. 40 Порядку, особи, які звертаються до сервісного центру МВС для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, як підтвердження внесення таких відомостей отримують засвідчене печаткою сервісного центру МВС повідомлення з Реєстру у паперовій формі згідно із додатком 7.
Відповідно до п.п. 41, 42 вказаного Порядку, строк, на який вносяться відомості про належного користувача, зазначається у заяві та відповідає строку: 1) зазначеному власником транспортного засобу, - у разі визначення належного користувача безпосередньо ним; 2) зазначеному керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, - у разі визначення належним користувачем свого працівника. Якщо юридична особа не є власником транспортного засобу, то такий строк не може перевищувати строк дії документа, на підставі якого юридична особа отримала право користування транспортним засобом; 3) дії нотаріально посвідченої довіреності, на підставі якої вносяться відомості про належного користувача; 4) дії договору оренди (найму, позички), на підставі якого вносяться відомості про належного користувача; 6) дії тимчасового реєстраційного талона, на підставі якого вносяться відомості про належного користувача. Після закінчення зазначеного в заяві строку до Реєстру автоматично вноситься запис про виключення відомостей про належного користувача.
Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_1 . 
Будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності внесено відомості про іншого, аніж власник, належного користувача транспортного засобу, Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що в силу ст. 14-3 КУпАП є єдиною підставою для виключення її адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.
За таких обставин, ОСОБА_1 , будучи власником транспортного засобу, передаючи його в користування третім особам, повинна була вжити належних заходів для забезпечення дотримання користувачем такого ТЗ Правил дорожнього руху та неухильного виконання вимог чинних нормативно-правових актів останнім.
Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки доведено, що дії відповідача у спірних правовідносинах між сторонами відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Отже, саме позивач  є особою, яка має нести адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.
Будь-яких доказів щодо незаконності дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлено.
Також, колегія суддів вважає доводи скаржника про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.2 ст.132-1 та накладення штрафу у розмірі 68000 грн. помилковими, оскільки згідно відомостей, які містяться в оскаржуваній постанові на позивача накладено штраф  у розмірі 34 000 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що питання стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 68 000 грн не вирішувалось у спірній постанові, а було предметом розгляду при винесені постанови державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №68462341 про арешт майна боржника від 03.02.2022 року, водночас питання виконання вказаної постанови не є предметом розгляду в межах даної справи.
Отже, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в даному випадку позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.